232 
LITTERATUR 
dets inre, där här och där ljunghedmarker finnas. Naturlig skog är 
det ondt om, men människorna ha skaffat surrogat därför i spridda 
granplanteringar. Det är uppenbart, att vattenfåglar skola spela en 
stor roll i ett sådant landskap, men marsklandets häckande and¬ 
fåglar äro blott 3 (årta, gräsand och ejder), därtilll komma 4 arter, 
tärnor, 7 småvadare, 2 rallfåglar och stork förutom en del tättingar 
m. m. Däremot äro de genomflyttandes antal stort, och förf. upp¬ 
räknar ej blott dem han själf iakttagit, utan äfven sådana som om¬ 
nämnts af andra. Särskildt ofta citerar han Teilmann från 1823, 
hvilket ju är bra för fullständighetens skull, men ej bidrager till 
öfversiktligheten öfver den nutida faunan. Man får ock en inblick 
i^de faror, som hota de matnyttiga flyttfåglarne. De skjutas och 
fångas i nät o. s. v. Sorgligt är t. ex. att erfara, huruledes »Po- 
meransfuglen» (fjällpiparen) förr var »almindelig o g talrig», men nu 
infinner sig »kun sparsamt og ustadig». När man ser detta, blir 
man liksom vemodigt stämd och undrar, om måhända denna vackra 
och intressanta fågel inom kort skall dela samma öde som eskimå- 
spofven i Nordamerika och helt försvinna från de lefvandes antal. 
Man instämmer också gerna i förfrs klander af, att bru,hanar få 
skjutas om våren långt in under fortplantningstiden. Det är sålunda 
ej underligt, om vadarne aftaga i antal med hvarje år. Förf. lämnar 
åtskilliga flyttningsdata och andra uppgifter om de olika arterna. 
Intressantast är han dock, när han mera fylligt behandlar vissa 
fåglars, såsom t. ex. storkens och den mindre kärrhökens (Circus 
pygargus), biologi. Storken säges äfven i Ribetrakten ha minskats. 
Bland nyare förändringar i faunans sammansättning, som omtalas, 
är att svartmesen inkommit med granplanteringarnes anläggning 
och uppväxt och tofsmesen ännu något senare. Mindre nyttiga ny- 
förvärf är skatans inflyttande omkr. 1912 och den grå kråkans 1913. 
Båda dessa, men isynnerhet den senare komma att, såsom det redan 
visat sig, gå illa åt andra fåglars ägg och ungar. Man läser så¬ 
lunda med intresse det omväxlande innehållet, äfven om någon gång 
identifieringen kan förefalla något osäker. Äfvenledes skulle no¬ 
menklaturen ej sällan kunna gifva anledning till anmärkning efter 
nutida begrepp. 
P. Skovgaard: Den sorte Stork saerlig i Danmark. Viborg 1920. 
F. V. Backhausens Bogtrykkeri. 56 sidor med talrika bilder. 
När man får denna vackra och intressanta publikation i sin 
hand, är nog den första känslan öfverraskning och förvåning öfver 
att i nutiden tillfälle skulle kunna yppa sig att åstadkomma något 
dylikt och att Danmark ännu har en relativt så stor rikedom på 
denna präktiga fågelart. Men lika säkert är nästa känsla en stor 
glädje öfver, att så är förhållandet, och när man hinner läsa igenom 
boken och se på bilderna, är man också tacksam mot förf., som 
gifvit denna intressanta och noggranna skildring af denna stolta 
fågel. Förf. lämnar först en öfverblick öfver den svarta storkens 
förekomst i andra länder, och denna kunde ju nog i en del af- 
seenden bragts lite mera up to date genom användandet af mo¬ 
dernare och nyare källskrifter, men detta är ju en bisak, ty det är 
