LITTERATUR 
233 
ju »sserlig i Danmark» det gäller, och i det afseendet är ju histo¬ 
riken både fyllig och mera exakt. På en öfversiktskarta äro forna 
och nutida häckningsplatser inlagda, men i texten meddelas, att det 
tyvärr numera ej finnes någon svart stork på öarne (de sista för- 
svunno därifrån på r880-talet) utan blott i Jutland. I Danmark 
häckar den svarta storken blott i ek och bok, förmodligen emedan 
endast dessa trädslag där nå tillräcklig storlek, ty då den fordom 
fanns hos oss häckade den liksom ännu i Tyskland t. ex. ofta i 
tallar. Förf. framhåller, att det måste vara en plats, där lugn och 
fred råder för att passa den svarta storken. Dock kan han stundom 
välja ett läge rätt nära en människoboning. Vanligen har samma 
par tvenne bon, som nyttjas omväxlande, och boet kan ligga på en 
höjd från 3 till 25 m. Vi få vidare veta, att den svarta storken 
ej gärna bygger nya bon utan helst tager gamla (äfven tillhöriga 
andra fåglar), men sorgfälligt bättrar på dem med kvistar utvändigt 
och med grön mossa i balen. Det sistnämnda sker så småningom 
sedan äggen lagts och t. o. m senare. Förf. skildrar den svarta 
storkens fortplantningshistoria, huru ungarne kläckas, uppfödas cch 
vårdas. Ungarne stanna omkring 2 månader i boet. Märkligt är 
att erfara, att denna fågel, som vi föreställa oss så ytterst skygg, 
kan vid boet visa sig så modig, att han stannar kvar och mottager 
den, som klättrar dit upp »med utbredte Vinger og fremstrakt 
Naeb». Han gör raska utfall med näbben och söker göra sig 
»frygtingydende ved at puste Kaebeposen op, rejse Fjerene og ved 
af og til at klappe med Naebbet og hvaese». Förf har tydligen 
haft tillfälle att studera den svarta storkens familjelif på närmaste 
håll, och han gifver en synnerligen fängslande beskrifning däraf i 
ord och bilder. De senare äro väl valda för att visa olika situa¬ 
tioner och utvecklingsstadier, men just därför skulle man gärna 
önskat dem något skarpare i vissa tall. Emellertid har det nog 
varit svårt att få skarpa bilder inunder det gröna löfhvalfvet. In¬ 
tressant är att höra, huru förf. funnit olika svarta storkar väsentligen 
olika skygga. En dylik var han formligen bekant med, så att den 
ej tog någon notis om honom då han klättrade upp i ett träd icke 
ens 5 m. från boet och där gjorde sig en löfkoja att använda vid 
fotografering och iakttagelser. Dato om flyttning, häckning, ägg¬ 
antal, äggmått o. s. v. kompletterar bokens innehåll. Den utgör 
sålunda en värdefull monografi öfver den svarta storken i Danmark 
och vi vilja lyckönska förf. till det uppnådda resultatet. Men till¬ 
lika må uttalas den önskan, att Danmark ännu länge länge måtte 
få behålla sin stam af svarta storkar. Måtte förf:s arbete öfvertyga 
hans landsmän om den värdefulla naturskatt de äga i denna härliga 
fågel, så att de må göra allt för att skydda och bevara den. 
