252 
FAUNA OCH FLORA 
till och med från den förlinnéanska, den rudbeckianska, tiden. 
Ett par väldiga stamsektioner, som placerats på hvar sin sida 
om ingången till trädgården, stå nu kvar som de äldsta be¬ 
varade minnesmärkena från gamla dagar. Af i trädgården 
växande träd och buskar kan troligen den gamla kastanjen 
samt möjligen de tvenne rosentry-buskarna nära ingången 
vara af linnéanskt ursprung. Huruvida ytterligare några buskar 
kunna vara det är i hvarje fall ganska osäkert. 
Enligt en gammal tradition skulle ännu på midten af 1800- 
talet omkring ett 40-tal säkra linnéanska växter ha funnits kvar 
i trädgården, men år 1903 skulle de ha reducerats till blott 3, 
nämligen Campanula latifolia en Symphytum -art samt svart- 
poppeln (Jfr Th. M. Fries, Linné II, sid. 123). Hvilka de 40 
arterna voro, känner man dock ej. Vid den nu företagna res¬ 
taureringen har trädgården ordentligt dränerats, dammarna ha 
ju ånyo upptagits och de gamla gräsplanerna gräfts upp, och 
detta har haft till följd, att en hel del växter plötsligt dykt 
upp, hvilka förut varit liksom försvunna eller i hvarje fall icke 
på många år blommat. Om nu dessa växter samtliga äro 
gamla linnéaner, är emellertid vanskligt att afgöra. Efter träd¬ 
gårdens slopande som botanisk trädgård var den ju länge upp¬ 
låten åt Östgöta nation, och hvilka prydnadsväxter, som då 
möjligen kunnat inplanteras, vet man ej. Säkert är åtminstone, 
att till Linné-festen år 1907 trädgården nödtorfteligen upp¬ 
snyggades, hvarvid äfven en del tidstrogna prydnadsväxter in¬ 
sattes. Att t. ex. den nu i trädgården uppkomna ulltisteln 
(Onopordon acanthium) härstammar från denna 1907 företagna 
inplantering är således så godt som säkert, då man ju vet, att 
den arten då inplanterades. Detsamma gäller den i gräsmat¬ 
torna på ett par ställen under sensommaren i år uppkomna 
knölvialen (Lathyrus tuberosus). Denna vackra ärtväxt om- 
nämnes af Linné i »Hortus Uplandicus» (1748) som odlad påfritt 
land. Linné uppger dess svenska namn vara »jordmöss», och var 
den i forna tider odlad som köksväxt för knölarnas skull. Att 
de nu uppkomna exemplaren skulle vara några ättlingar af 
det gamla växtbeståndet är icke troligt, utan härstamma de 
i 
