TILL KÄNNEDOMEN OM ÖSTRA KINAS FÅGELFAUNA 257 
kan möjligen delvis vara stannfågel. En liten sparf från Fang- 
shan-Hsien i provinsen Chihli har orsakat ett visst bryderi, 
då den skulle bestämmas, ty den syntes ej öfverensstämma 
med beskrifningen af någon känd form. Emellertid torde det 
med ganska stor visshet kunna antagas, att det är honan till 
den af Witherby år 1913 ganska knapphändigt beskrifna un¬ 
derarten continentalis af Emberiza yessoensis. Denna sparf 
utmärker sig genom sin ringa storlek. Den är t. o m. mindre 
än den vi kalla dvärgsparf (E. pusilla). Vingen hos föreliggande 
exemplar är blott 63 mm. Utseendet är ganska intetsägande 
med det vanliga längsfläckiga sparfmönstret på gulgrå botten¬ 
färg ofvan. Undertill är den nästan hvit med några bruna 
streck på sidorna samt med strupen omgifven af ett svartak- 
tigt mustaschstreck på hvardera sidan och undertill af några 
svarta fläckar på kräfvan. Hanen har däremot svart hufvud 
och påminner i viss mån om en säfsparf. Hade den funnits 
med i samlingen, hade bestämningen varit vida lättare. E. y. 
continentalis har sannolikt sitt sommarhem i Amurlandet och 
tillgränsande länder och öfvervintrar i Kina. Af den tjock- 
näbbade och långstjärtade Uragus sibiricus lepidus Oust. & 
Dav., som tyskarne ganska träffande kalla »Meisengimpel» 
(= mesdomherre), finnes ett grått honexemplar. 
Fem sädesärlor bilda en vacker serie visande fullständig 
öfvergång mellan den grårvggade Motacilla alba baicalensis 
Swink. och den svartryggade M. a. leucopsis Gould. Dessa 
äro flyttfåglar liksom också den starkt svartfläckiga ostsibiriska 
trädpiplärkan, Antluis trivialis maculatus Jerd. och den bleka 
centralasiatiska A. spinoletta blakistoni Swinh. 
Bland mesarne finnes en palearktisk fågel, som vid första 
ögonkastet förefaller så välbekant, men ändå ej är det. Det 
är en liten talgoxe, Parus minor Tem. & Schl., som gör skäl 
för namnet, ty han är afsevärdt mindre än vår art, och det 
olivgröna är inskränkt till ryggens öfversta del, hvarjämte det 
gula på kroppens undersida saknas. Denna mes torde ha sin 
sydgräns i Kiangsu. 
17 — 20133 Fauna o. Flora 1920 . Häft. 6. 
