288 
SMÄRRE MEDDELANDEN 
norska bygder användes såväl som namn på fågeln häger som för 
att känneteckna en mager person, så torde detta bero på en sam¬ 
manblandning ej blott af tvenne begrepp utan äfven af tvenne skilda 
ordstammar. Detta torde framgå, om man följer dem hvar för sig 
i närsläktade språk. 
Det »hegre», som hör tillsammans med fågeln häger, heter på 
engelska »heron», på anglosaxiska »hragra», på holländska »Reiger», 
på tyska »Reiher», på italienska »aghirone, airone», på latin »ardea», 
på grekiska »epoötö?» o. s. v. Professor Hellqvist har följt det till 
ett sanskritord, som ganska tydligt återgifver hägerns hesa kraxande. 
Detta hegre 1 . häger kan alltså återföras till ett ursprungligen 
onomatopoietiskt namn, fastän genom nötning och ombildning detta 
nu ej synes. 
Det »hegre» återigen, som betyder mager är väl sannolikt det¬ 
samma som det tyska »hager», det engelska »haggard» och det 
franska »håve» med samma betydelse. 
Att tranan och hägern gå under samma namn i vissa delar af 
Norge torde näppeligen ha någon betydelse för tolkningen af häger¬ 
namnets ursprung. Det beror nog bara på förväxling och, om jag 
ej missminner mig, sker samma sak äfven på andra håll t. ex. i 
Skottland. 
Hvad de norska namnen på tornsvala angår, så synes det f. n. 
vara af största intresse, att denna fågels läte åtminstone i en trakt 
af Norge ådragit sig så stark uppmärksamhet, att det gifvit upphof 
till ett obestridligt onomatopoietiskt namn, nämligen »Rihn-sulu». 
Denna omständighet skulle ju kunna göra det sannolikt, att äfven 
på andra ställen onomatopoietiska namn af annan form uppstode. 
Huruvida stafvelsen »Spir-» i de båda citerade namnen ha samma 
mening är för den utomstående ej lätt att afgöra, äfven om det 
synes sannolikt. Dock visar ju exemplet med »hegre», huru tvenne 
ord af skilda ursprung kunna komma att så att säga sammanflyta. 
E. L. 
