OM FÄGELLIFVET VID NÄRIKES SLÄTTSJÖAR 
3 
våren översvämmade ängar, under det att östra strandlinjen 
är skarpt markerad äfven om våren. 
Vegetationen inom ifrågavarande sjöområden öfverensstäm- 
mer i floristiskt afseende väl, under det att växtsamhällenas 
fördelning på grund af lokala förhållanden gestaltar sig något 
olika. 
Bild 1. Från Örebrofjärdens inre del. Den framskjutande bladvassen har nått 
ungefär af sin längd (Blomqv. foto 1919). 
Örebrofjärden företer med hänsyn till strandvegetationen 
den största omväxlingen. I dess innersta del, där Svartån och 
Lillån ha sitt utflöde, gränsar vattnet dels omedelbart till odlad 
mark, dels till löfdungar med företrädesvis unga björkar och 
alar, hvilka infunnit sig efter sjösänkningen. Stränderna äro 
så låga, att mångenstädes, såsom söder om Svartåmynningen, 
lagunartade bildningar uppstå, där starrtufvor och videbuskar 
i förening med den nästan öfverallt framträngande bladvassen 
bilda en djungelartadt rik vegetation, hvilken erbjuder många 
fågelarter förträffliga gömslen och häckningsplatser. Norr om 
