4 
FAUNA OCH FLORA 
Lillåmynningen förbindes den unga strandskogen med den 
egentliga vattenvegetationen genom kärrartade partier, hvilka 
genom hvitmossans inträngande tendera att öfvergå till låg- 
mossetyp. Inom Örebrofjärdens norra strandområde, åt Myrö- 
och Esplundahållet, utgöres berggrunden af urberg. Vatten¬ 
vegetationen är ej heller här så rik, men strandvegetationen 
stoltserar i stället med härliga löfängar och blandskogar. Äfven 
här äro emellertid stränderna låga och gifva rum för grunda, 
af starrtufvor öfversållade vikar, hvilka stundom sträcka sig 
långt in i strandskogen. Moränmarken är i allmänhet rik på 
flyttblock. En ansenlig mängd sådana ligga ute i vattnet, bil¬ 
dande en hel liten skärgård af små klippöar. I öster står Öre- 
brofjärden i förbindelse med den öfriga Hjälmaren endast ge¬ 
nom tvenne smala sund, norra och södra Essundet. Den na¬ 
turliga afgränsningen har uppstått genom den väl markerade 
rullstensås, som mellan nämnda sund bildar Essön och sedan 
fortsätter långt söder ut, bl. a. bildande gränsen mellan de 
omnämnda V. och Ö. Kvismaren. 
Den långsträckta vid pass mil långa, men endast om¬ 
kring 1 km. breda sjön Tysslingen, hvilken med sin norra 
ända når just till gränsen för Närikesslättens område, men 
f. ö. faller helt och hållet inom detsamma, är äfven främst 
tack vare sitt ringa djup, hvilket ingenstädes torde öfverskrida 
1 m., och sin rika vegetation en verklig fågelsjö. Särskildt 
den södra ändan utmärkes af vidsträckta, för plogen ännu 
otillgängliga sumpmarker med rik vegetation, hvilken tydligen 
mer och mer inkräktar på sjöns fria yta. Närmast kring sjön 
sluter sig så godt som öfverallt kulturmark, hvars gräns mar¬ 
keras af för många af sjöns fåglar välkomna strandsnår. An¬ 
märkningsvärd är särskildt fågelrikedomen vid höst- och vår¬ 
sträcken. Sannolikt sammanträffa här, söderifrån räknadt 
sydvästliga flyttningsvägar, hvilka härifrån göra en båge ös¬ 
terut. Om man nämligen utgår från det erkända och ofta 
påpekade faktum, att många fåglar vid flyttningen med und¬ 
vikande af höjdom råden gärna följa större vattendrag och sjöar, 
så är det vid en blick på kartan tydligt, att de halländska 
