OM FAGELLIFVET VID NÄRIKES SLÄTTSJÖAR 
9 
hackspetten. Genom sina frön bereder äfven Arundo-vdiSStn 
näring åt många fåglar. Säkert är detta konstateradt beträf¬ 
fande öfvervintrande säfsparfvar (jfr sid. 58). Om vintern ha 
mesar, särskildt blåmesen, iakttagits besöka vassen. Syftet med 
dessa exkursioner har tydligen i främsta rummet varit att 
finna ett visst slags öfvervintrande puppor. I bladvassens öfre 
pipor ha vi nämligen ibland funnit en myckenhet af 1-1 V 2 
cm. långa af en seg hinnartad kokong omgifna puppor (antagl. 
tillhörande släktet Donaciä), hvilka sitta tryckta mot insidan 
af strået. Något yttre tecken på puppornas vistelse i en vass¬ 
pipa kan ej iakttagas, och då man ofta ej finner puppor förrän 
man genomskurit ett 100-tal strån, måste man förvånas öfver, 
att mesarna lyckats göra denna för dem säkerligen värdefulla 
upptäckt. Uppenbarligen ha de vid sitt från början mera till¬ 
fälliga pickande mot de torra stråna vägledts af ljudet, hvilket 
resonnerat olika, allt efter som .vasspiporna varit infekterade 
eller ej. Om vintern hafva äfven fasaner (förmodligen af exem¬ 
plar, inplanterade vid Karlslund och andra egendomar i Öre- 
brotrakten) jämte rapphöns stundom iakttagits i bladvassen. 
Huruvida dessa fåglar där sökt ett tillfälligt skydd, eller om 
de äfven förtära de små vassfröna, ha vi ej säkert kunnat 
afgöra. 
Ehuru egentligen fallande utanför ramen till denna upp¬ 
sats må i detta samband tillfogas, att några af våra däggdjur 
äro karakteristiska för, eller mycket ofta uppehålla sig i blad¬ 
vassen. Utom vattensorken, som öfverallt är synnerligen van¬ 
lig, må särskildt framhållas räf, iller och hermelin. Om vintern 
finner räfven, som är mycket allmän, förträffligt skyddade dag- 
legor i bladvassen. Illerns konstaterande på en så pass nord¬ 
lig lokal torde vara ett jämförelsevis intressant faktum. Ehuru 
vi ej sett eller skjutit djuret, så anse vi oss dock på grund 
af noggranna spårningar m.ed säkerhet kunna konstatera dess 
tillvaro vid Örebrofjärden under vintern 1918—1919. Sannolikt 
fanns då åtminstone ett par. Då spåret är så pass karakte¬ 
ristiskt, att det lätt skiljes från mård och utter, de enda djur¬ 
spår, som här vore tänkbara att förväxla det med, och då upp- 
