OM fAgellifvet vid närikes slättsjöar 15 
till boet med fyra sorkar. Under tiden höll sig honan öfver 
vassen, där hon lyckades fånga en halfvuxen sothöna. 
När man nalkas ett bo af brun kärrhök, plägar honan 
lyfta redan på ett tjugo-tal meters afstånd. Ibland kan det 
dock hända, att hon trycker, till dess man nästan är framme. 
Då honan blifvit uppskrämd från boet, aflägsnar hon sig snabbt 
utom skotthåll och seglar sedan skrikande »ki ki ki ke ke» 
högt uppe i luften. Snart kommer äfven hannen till, men äf- 
ven han håller sig på mycket stor höjd. 
Ungarna äro flygga i midten af juli, och då ser man dem 
lekande förfölja hvarandra eller kifvas med blåhökungarna. I 
början af augusti börja de själfva jaga och uppehålla sig se¬ 
nare mycket på de slagna hafrefälten. 
Vid Örebro, där i år (1920) inga kärrhökungar blifvit ut¬ 
kläckta, kunde jag så tidigt som den 14 augusti se tre ung¬ 
fåglar förutom två gamla hannar. Senast har jag sett bruna 
kärrhökar i början af oktober, men de flesta flytta nog bort 
redan i midten af september. 
Den bruna kärrhöken är i allmänhet välkänd af andjä¬ 
garna, och isynnerhet ungfåglar bli ofta nedskjutna. Tack 
vare de stora oframkomliga rörvassarna är den emellertid tryg¬ 
gad till sin existens i trakten för all framtid. 
Vattenrallen (Rallus aquaticus Lin.J. 
Vattenrallen är allmän vid Örebro och Tysslingen och är 
i Kvismaren talrikare än t. o. m. sothönan, hvilket ju ej vill 
säga så litet. Den finnes äfven flerstädes i Hjälmarvikarna. 
Om våren kommer rallen med de första vakarna i vassen, 
oftast före sothönan. Hans ankomst till Örebro har anteck¬ 
nats till den och I slutet af mars 1913 funno 
ett par skolpojkar en, som de sade, »hackspett». Det befanns 
senare vara en vattenrall, som törnat mot en ledningstråd. 
Rallen trifves bäst i höga, täta rörvassar, med mindre än 
fotsdjupt vatten. I Kvismaren är han allmän äfven i fräken- 
