OM FAGELLIFVET VID NÄRIKES SLÄTTSJÖAR 17 
Jag har åtminstone aldrig sett lämningar efter rall på kärr¬ 
hökarnas matplatser i vassen eller i deras bon. Detta beror 
på, att vattenrallen alltid håller sig bland den tätaste växtlig¬ 
heten och aldrig simmar ut på fria vattenytor, utan flyger öf- 
ver dessa. 
I midten af oktober hör man ej längre vattenrallarnas 
skrik från vassen. En och annan kan dock stanna kvar längre, 
och under juldagarna 1918 såg jag rallspår i snön i rörvassen 
vid Örebro. 
Då det är mycket sällan, man mer än glimtvis lyckas få 
se en rall i naturen anföres såsom ett tillägg till förestående 
efter den enes (Blomqvist) anteckningar följande. 
I ett fall visade ett rallpar förvånande liten skygghet. Då 
jag den ^/e 1919 gick på kanalbanken mellan Svart- och Lillå- 
mynningarna vid Örebro, hörde jag plötsligt en ralls stickande 
skarpa läte alldeles bredvid mig. Växtligheten var tät, snår- 
artad, men inåt land var vassen aftagen och erbjöd utsikt. 
Snart upptäcktes fågeln och straxt efteråt ännu ett exemplar. 
Jag stod nu fullkomligt stilla och hade under ^2 timmes tid 
nöjet att se båda fåglarna springa rundt omkring mig på ett 
afstånd af endast omkring 2 m. Den vackert rödglänsande 
näbben hölls stadigt rakt framåt, den korta stjärten hölls rakt 
upp och något framåtriktad, så att de hvita undre stjärttäc- 
karna tydligt syntes. Härigenom ådrogo sig fåglarna lättast 
uppmärksamheten. Den undertill svartgrå och ofvan brun- 
aktiga färgtonen sammansmälte däremot förunderligt väl med 
omgifningen. Märkligast var dock att se, med hvilken under¬ 
bar lätthet de löpte eller snarare runno fram på en till synes 
omöjlig terräng. Huru de kunde få fäste mellan den ur vatt¬ 
net högt uppskjutande vasstubben, kan jag, trots det att ju 
fåglarna ha ovanligt långa tår, ännu knappast förklara. An¬ 
ledningen till fåglarnas förbluffande uppträdande i detta fall, 
var måhända, att de hade några för mig oupptäckbara ungar 
tryckande i det buskage, vid hvilket jag stod. Om en starkare 
sinnesrörelse syntes den uppresta stjärten och den alltjämt 
upprepade, skarpa locktonen vittna. 
2 — 2 ii) Fauna o. Flora 1921. Häft. 1. 
