Smärre meddelanden. 
Kråka ringmärkt i Västerbotten, återfunnen i Belgien. 
Den 9 jan. 1921 sköt M. E. de Backer i närheten av Ant- 
werpen i Belgien en kråka, som har Riksmuseets ring 5985. Denna 
ring sändes i juni 1919 till Hr Axel Ågren, Västersele,' Spöland, 
så att den ifrågavarande kråkan härstammar alltså från trakten 
kring nedre Umeälfven. Visserligen har det väl händt förut, huru- 
ledes en del af våra kråkor om höstarne sträcka mot sydväst och 
om våren komma igen öfver Kattegat, men nu föreliggande faktum 
är likväl af intresse. Det visar bl. a., att de i norden hemma¬ 
hörande kråkorna (åtminstone delvis) flytta ur landet och ej stanna 
i södra Sverige, som af en del antagits. Emellertid kräfvas natur¬ 
ligtvis fortsatta ringmärkningar, för att man skall kunna draga någon 
allmän slutsats. E. L. 
Paddan förekommer i Västerbottens lappmark. 
Enligt meddelande af geologen Alvar Högbom träffades paddan 
talrik sommaren 1920 upp till 815 m. ö. h. kring Stekejokk, som är 
ett biflöde till Saxån, hvilken i sin tur rinner ut i Kultsjöns väst¬ 
ligaste del. Fyndorten är alltså ganska nära riksgränsen. 
Umeå den 21 nov. 1920. 
Otto Holm. 
s 
En växttransporterande fiskgjuse. 
Som iakttagelser öfver fåglars transport af på dem vidfästade 
vattenväxter ej äro allt för vanliga, och dylika iakttagelser alltid 
ha sitt värde vid bedömandet af möjligheterna för olika vatten¬ 
organismers spridning, torde följande korta meddelande här försvara 
sin plats. 
Under en motorbåtsfärd från Östra Hjälmaren till Skogstorp d. 
1920 såg undertecknad en fiskgjuse lyfta ur vattnet, hvarvid det 
visade sig, att en c;a i m. lång, synbarligen enkel slinga af någon 
vattenväxt, sannolikt en Fotamogeto?i-^.r\. hängde fast ofvan fågelns 
ena fot. Gjusen, som ej hade något rof i klorna, flög lugnt öfver 
vattnet mot sydost och försvann öfver här mötande skogsland. Så 
