46 
FAUNA OCH FLORA 
Några små episoder ur sorkarnas lif. 
Under en vistelse vid Ångermanälfvens öfre lopp ofvanför Mal- 
gomaj sommaren 1919 hade jag tillfälle se ej blott rikligt af fjäll- 
lämlar utan äfven upprepade gånger stora vattensorken, vattennäbb- 
musen samt i en förvånande mängd rödryggade gråsidiga sorkar. 
Rörande de sistnämnda kan jag meddela några episoder af ett 
visst intresse. Första kvällen (eller rättare sagdt morgonen ithy att 
vi under flugfiskeperioden på öring och röding afsluta fisket om¬ 
kring kl. 12 — 2 f. m. och intaga vår middag kl. 4—6 f. m.) utan¬ 
för tältplatsen vid öfre Bielite, då vi just hunnit till kaffet och rök¬ 
verket, kom en liten gnagare kilande och satte sig ett par meter 
från oss för att studera våra personer. Efter en stunds funderande 
sprang han fram mellan ett par stenar, som utgjorde mitt högsäte, 
och började smaka ostkanter, potatisskal, delar af kokt fisk och 
tappade brödsmulor, som fallit från de rikes bord. Hvarje den 
minsta rörelse från vår sida föjdes af en ögonblicklig reträtt någon 
eller några meter i de upptrampade sorkstigarna i riset. Redan 
andra dagen reagerade djuret, en rödbrun skogssork, endast föga 
för försiktiga rörelser och icke alls för rösterna. Knäckebröd före¬ 
drogs framför all annan spis. Tredje dagen lyckades jag få honom 
att taga små brödbitar ur handen. Fjärde dagen kom en mindre, 
något mer än halfvuxen unge med den större sorken, men denne 
lyckades jag aldrig förmå att äta ur handen. Första kvällen vi an- 
kommo till vår senare tältplats vid södra ändan af Bielite möttes 
vi af en ny rödbrun skogssork, som visserligen blef så tam, att han 
föga reagerade för röster och rörelser, men aldrig kunde förmås 
att taga ur hand. Denne höll oss regelbundet sällskap vid mål¬ 
tiderna och tvang oss att säkerställa bröd och ost m. m. dylikt 
genom särskilda anordningar, ty eljest gjorde han allvarliga ingrepp 
på våra förråd. Hvad de små kräken åto var ej mycket, men de 
brödbitar, som de under vår stora munterhet släpade iväg, blef till 
slut en faktor att räkna med. 
Smaksinnet var tydligen ganska väl utveckladt. Bröd och ost¬ 
kanter voro älsklingsrätterna. Af stekt eller kokt fisk ansågs en¬ 
dast »pupillen», d. v. s. ögonlinsen (som en hvit ärta) ätbar. Mjö¬ 
let var oåtkomligtI Potatisskal och andra rester af kokt potatis 
lockade föga. Ej heller tycktes rå potatis utöfva någon större 
lockelse. 
Växiö i januari 1921. 
Rob. Nicolin. 
En ny salamanderforin i Afrika? 
Enligt ett meddelande till Pariserakademien skulle M. Chaba- 
NAUD ha funnit en larv af ett salamander- eller vattenödleliknande 
djur i skogsregionen i södra franska Guinea ej långt från gränsen 
till Liberia omkring 300 m. ö. h. Beskrifningen af sagda djur är 
