OM FÅGELLIFVET VID NÄRIKES SLÄTTSJÖAR 
57 
fjärden. Vanligen flytta de bort i slutet af september och bör¬ 
jan af oktober. Senaste datum, jag sett någon blåhök, är 13 
november 1918. 
Blå kärrhöken är ej känd af allmogen eller andjägarna. 
Hannen tas alltid för fiskmås, och honan gäller för »hök». 
^ sjt 
* 
Såsom en i än högre grad än blå kärrhöken karakteristisk 
representant för strandsnåren kan säfsparfven framhållas. Öf- 
Bild 8. Bo af säfsparf bland fjolårsblad af Glyceria aquatica 
(Blomqv. foto. Ö. Kvismaren ''/g 1919). 
verallt, där videbuskarna finnas, brukar man också höra hans 
entoniga »sip». Häckningsplatsen väljes vid videbuskarnas 
baser under »det öfverhängande gräset på en tufkant eller 
under en gren som släpar längs marken» som Berg (»Tåkern»), 
ganska träffande uttrycker saken. Vid Ö. Kvismaren voro vi 
den ^/e 1919 i tillfälle att iakttaga en mera ovanlig häcknings- 
plats, vilken närmare förtydligas genom bild 8. Boet, som är 
fotograferadt snedt uppifrån, anträffades c:a 150 meter från 
land och hvilar på knäckta fjolårsblad af Glyceria aquatica. 
