58 
FAUNA OCH FLORA 
Uppifrån var boet fullkomligt doldt af de breda G/jFc^r/a-bladen 
och hade aldrig upptäckts, om ej fågeln vid sitt uppflög hade 
röjt det. Vidare må tilläggas, att vattnet här var c:a ^2 ni. 
djupt, och att videbuskar voro ett 100-tal m. aflägsna. 
Då i gängse handböcker allmänt uppgifves, att säfsparfven 
är flyttfågel, vilja vi här anmärka, att detta ej synes vara rik¬ 
tigt. Vid flera tillfällen ha nämligen öfvervintrande flockar 
iakttagits, hvilka hufvudsakligen lifnära sig af bladvassens frön. 
För att vara säkra på vår sak fälldes ett exemplar i januari 
1918. Det befanns vara en hane i sin karateristiska vinter¬ 
dräkt. Hans kräfva var full af små frön, hvilka visade sig 
vara frön af Årundo phragmites. 
Vid tufviga snår uppträder äfven säfsångaren som repre¬ 
sentant för denna grupp. Vid Ö. Kvismaren fann den ene af 
oss ett bo af fågeln intill en videbuske, hvilket utom de egna 
5 äggen innehöll 3 säfsparfägg. Måhända förklaras denna 
kuriositet därigenom, att säfsparfven bortdrifvit säfsångaren 
och tagit hans bo i besittning, alltså en motsvarighet till det 
sätt, hvarpå kajan stundom behandlar skogsdufvan, hvilket leder 
till, att man äfven ibland finner sistnämnda arters ägg blan¬ 
dade i samma bo. 
Tillfälligtvis häckande i strandsnår hafva äfven iakttagits: 
skata, kråka, hornuggla. I ett fall fanns den sistnämndas bo 
innehållande 7 ägg i ett gammalt skatbo (maj 1919). 
Kärr. 
Ofta öfvergår bladvassen direkt i strandsnår och dessa i 
strandskogar eller odlade fält. Men flerstädes, vid Tysslingens 
sydända, vid Örebrofjärdens norra del och framförallt i Kvis- 
marensjöarna omramas bladvassen af kärrartade sumpmarker. 
Särskildt vid Ö. Kvismaren äro dessa af en imponerande ut¬ 
sträckning och erbjuda genom sin ovanligt rika och omväx¬ 
lande vegetation botanisten ett synnerligen rikt studiefält. En 
utredande zoobotanisk framställning vore här synnerligen väl 
på sin plats och torde bl. a. ha kunnat resultera i en mer de- 
