OM FÅGELLIFVET VID NÄRII^ES SLÄTTSJÖAR 63 
Strandängar och anslutande åkerfält. 
Egentliga sandstränder så godt som saknas. Omväxlande 
med starrkärr ansluta sig här och hvar inom samtliga tre 
undersökningsområden strandängar, karakteriserade af en re¬ 
lativt rik gräsvegetation {Agrostis, Åira, Calamagrostis, Poa 
m. fl. släkten). Öfvergången från mera fuktig mark förmedlas 
ofta af merendels ej tufbildande Carices såsom C Goudenoughii, 
C. disticha, C. vesicaria m. fl., eller Juncus-diVi^r såsom J. fili- 
formis och J. articulatus. Bland örter kunna nämnas Cirsiiim 
palastre, Cardamine pratensis, Rumex acetosa m. fl. Nedan¬ 
stående fåglar tillhöra detta samhälle. 
Vipa {Vanellas vanellus Lin.). 
Ängspiplärka {Anthus pratensis Lin.). 
Gulärla {Motacilla flava Lin.). 
Kornknarr {Crex crex Lin.). 
Rapphönan {Perdix perdlx Lin.). 
Vaktel {Coturnix coturnix Lin.). 
Buskskvätta {Pratincola rubetra Lin.). 
Den mest anmärkningsvärda fågeln bland dessa är otvif- 
velaktigt den sällsynta vakteln. Ehuru vi ej funnit hans bo, 
är det ytterst antagligt, att han häckat, då ett par anträffades 
i början af juni på ett åkerfält ej långt från Tysslingen. Då 
den ene af oss i sällskap med en kamrat var på väg till Tyss¬ 
lingen, hörde han ett klunkande eller bubblande ljud, hvilket 
han antog vara af en vaktel. Vid närmare undersökning lyfte 
två exemplar likt beckasiner ur en potatisåker. 
Vipan är numera sparsamt förekommande vid Örebro- 
fjärden och Mosjön, men talrik vid Kvismaren och Tysslingen. 
På sistnämnda lokal är den iakttagen häckande på flak af gam¬ 
mal Glyceria aquatica öfver fotsdjupt vatten. 
Kornknarren synes hafva aftagit i antal vid Örebrofjärden, 
men är inom öfriga områden vanlig på de till sjöarna grän¬ 
sande torrlagda ängsmarkerna. Vid Kvismaren hördes t. ex. 
den ®/6 1919 3 hannar samtidigt. 
1 
