64 
FAUNA OCH FLORA 
Strandskogar. 
Dessa äro af två hufvudslag löfängar och blandskogar. 
Till de förra höra dels från strandsnår öfvergående typer med 
förhärskande björk eller al, hvilka äro de vanligaste, men dels 
äfven egentliga löfängar, ehuru till sjöarna anslutande dylika 
äro sällsynta. Utom den förut omnämnda vid Ö. Kvismaren 
och söder om Husön belägna kan såsom ett vackert exempel 
på ren löfäng omnämnas den, som utbreder sig vid Örebro- 
fjärdens södra strand i trakten öster om Hjälmarsberg. Ur 
anteckningarna om vegetationen därstädes kunna följande väx¬ 
ter anföras: Quercus pedunculata (dominerande). Betala verru- 
cosa, Popalas tremula, Salix pentrandra. Pinas abies (enstaka), 
Corylas avellana (riklig), Lonicera xylosteam, Ribes alpinam, 
Ånemone hepatica, A. nemorosa, Orobus vernas, Lathrcea squa- 
maria, Carex digitata, Primala veris, Viola riviniana, Geraniam 
silvaticam, Adoxa moschatellina, Melica natans, Oxalis aceto- 
sella, Chrysospleniam alternifoliam, Cardamine amara, Caltha 
palastris, Spircea almaria m. fl. 
Vid Örebrofjärdens norra strand, kring Myrö och Esplunda, 
förhärska blandskogar. Relativ rikedom på gamla ekar vittnar 
om löfängarnas större utbredning i dessa trakter fordomdags. 
Ehuru granen mestadels numera har väldet, återstå bland ör¬ 
terna en del löfängsrelikter såsom Palmonaria officinalis, Con- 
vallaria majalis, Anemone nemorosa, A. hepatica o. a. 
Då de båda nyss i korthet skisserade skogstyperna öfvergå 
i hvarandra, låter det sig i detta fall näppeligen göra att upp¬ 
dela fåglarna efter den ena eller andra typen, en uppdelning, 
som för öfrigt under alla förhållanden är vansklig, då många 
af ifrågavarande fåglar äro särdeles obeständiga med hänsyn 
till växtformationen. Vi sammanföra därför löfängarna och 
blandskogarna under benämningen strandskogar, hvarmed 
vi alltså här förstå de skogar, som gränsa till respektive sjöar 
eller ej ligga på längre afstånd, än att deras häckfåglar uppe¬ 
hålla sig vid dem. Nedan anföras strandskogarnas häckfåglar: 
