78 
FAUNA OCH FLORA 
Det danska exemplaret är 400 mm. från nosen till stjärt- 
fenspetsarne och det öfverensstämmer väl med beskrifningar 
i den engelska ichthyologiska litteraturen (Day, Regan m. fl.). 
Af Centrolophas-?>VÅki^i äro tre arter kända, nämligen för¬ 
utom C. niger (äfven kallad C pompilus), C. maoricus Ogilby 
från Nya Zeeland och C. britanriicus Gunther. 
Den sistnämnda beskrefs efter ett uppstoppadt exemplar 
från Cornwall i British Museum. Enligt senare uppgifter är 
detta exemplar dåligt uppstoppadt, så att man ej kan taga 
tillförlitliga mått på det, men det liknar C. niger. Man har 
likväl bibehållit arten, emedan antalet strålar i de opariga fe¬ 
norna är något olika. 
C. niger C. britannicus 
Ryggfena 37—41 45 
Analfena 23 - 25 30 
Nyligen har den isländske zoologen B. S^mundsson menat 
sig ha återfunnit C. britannicus, i det han för dit ett exemplar, 
som 1905 dref i land vid Grindavik på södra Island. Han har 
lämnat beskrifning och afbildning af detta, men säger tillika, 
att analfenans strålar blott äro 25, under det att ryggfenan 
har så många som 46. Då sålunda den enda skillnad, som 
förut kunnat uppvisas, till hälften d. v. s. med afseende på 
analfenans strålantal bortfallit, anser Prof. Jensen, att C. bri¬ 
tannicus sannolikt bör betraktas som synonym till C niger. 
Trots de svagt utbildade tagggarna plägar familjen Stro- 
mateidce ställas i systemet i närheten af taggmakrillerna, Caran- 
gidce. Den kanske mest märkvärdiga egenskapen hos dem är 
att matstrupen bakom svalgbenen är väpnad med tandutskott. 
De hithörande fiskarna tillhöra mestadels varma haf och äro 
pelagiska. 
