HYDROBIA JENKINSI, É. A. SMITH, EN NY BRACKVATTENSNÄCKA 87 
Artens plötsliga besittningstagande af sina nya förekomst¬ 
orter får sin förklaring genorn en intressant iakttagelse, som 
nyligen gjorts af Boycott. Genom sina undersökningar leddes 
han till den slutsatsen, att snäckan fortplantar sig genom 
parthenogenes. Det har länge varit bekant, att alla utvuxna 
exemplar, som undersökas, äro fertila och innehålla embryoner 
i alla utvecklingsstadier. Däremot har man icke kunnat upp¬ 
täcka några hanliga individ och ej ens hanliga reproduktions- 
organ eller spermatozoer hos de fertila exemplaren. Boycott 
isolerade enstaka individ, som detta oaktadt födde ungar; dessa 
isolerades i sin tur och gåfvo upphof till en andra 
parthenogenetisk generation. Vid mikroskopisk un¬ 
dersökning af moderdjuren i snittserier konstatera¬ 
des, att de voro helt och hållet honliga. 
I motsats till H. jenkinsi är H. stagnalis, som 
ofta lefver i dess sällskap, tydligt skildkönad, och 
de honliga individen lägga ägg i kapslar om c:a 25 
stycken. 
Den i så många hänseenden intressanta H. jen¬ 
kinsi uppträder i en typisk form, som genast skiljer sig från våra 
öfrigaHydrobior genom en spiralkölpåöfre delen af vindningarna; 
denna köl markeras ofta starkare genom en krans af cuticula- 
borst. En varietet saknar kölen, men vindningarnas konvexitet 
och mynningens form, som äro typiska, erbjuda äfven goda 
kännetecken för arten. Radulan är likaledes karakteristisk: 
dess midttand har nämligen ett större antal dentikler än hos 
Hydrobia jen ¬ 
kinsi E. A. 
Smith, från 
Slite, X 5. 
H. stagnalis (se Johansen 1918). I både skalets form och 
radulans utseende äro de gottländska exemplaren fullt typiska 
(se fig.). Det största mätte 4,5 mm i höjd och 2,5 mm i 
bredd. I Danmark når arten en höjd af 6 och en bredd af 3 
mm, vid Warnemiinde blir den 5 och i England 5,25 mm i höjd. 
