OM FLYTTFÅGLAR 
89 
digheterna kunna tvinga en dagflyttare att flytta om natten. 
Sålunda nämner H. Winge en del dagflyttare såsom på natten 
ihjälslagna mot de danska fyrarna. 
Dagflyttare kunna uppskrämda komma in i de nattflyttande 
skarorna. De kunna vara försenade och ej ha hunnit land 
förr än efter mörkrets inbrott. Ett omvändt förhållande har jag 
några gånger iakttagit hos nattflyttande fåglar, bland annat 
såg jag i maj 1906 en nattskärra, som midt på dagen kom 
flygande från hafvet till Gottland. 
De dagflyttande fåglarna äro i stort sedt kråkfåglarna, 
dagroffåglarna, dufvorna, tranan samt en del småfåglar och 
simfåglar. Dessutom får man nog till dagflyttarna räkna så¬ 
som strykfåglar ansedda: större hackspetten, steglitsen och 
vårfågeln. 
Dessa sistnämnda fåglar sträckte i stort antal öfver Öland 
höstarna 1891 och 1895. Större hackspettarna slogo till på 
stenmurar och för öfrigt var som hälst. Varfåglarna höllo 
mest till bland strandväxterna, där de lefde af kungsfåglar, 
samt i trädgården på södra fyrplatsen. 
De dagflyttande småfåglarna, vissa roffåglar, särskildt sparf- 
hökarna, och gökarna, flytta successivt från plats till plats, 
och när de lämna Öland, bege de sig ej i sydlig riktning ut 
öfver Östersjön utan mot sydväst med Smålands och Blekinges 
kuster som mål. Stundligen ser man dessa fåglar ströfva ut 
öfver hafvet, somliga arter i små sällskap, andra, såsom gökar, 
hackspettar och sparfhökar, ensamma. Piplärkorna flytta ofta 
en och en. Dessa fåglar äro äfven delvis nattflyttare, hvilket 
bevisas av, att jag funnit en piplärka drunknad vid en flytt¬ 
fågelkatastrof, som nedan skildras. 
I motsats till småfåglarna flytta vråkarna, kråkorna, sta- 
rarna och tranorna i rät sydlig riktning utan att i allmänhet 
taga minsta notis om den kust, som de ovillkorligen måste 
se i väster. Hvad som bevisar, att de icke i större mängd 
bege sig till Blekinge, är, att t. ex. fjällvråken, som i stort an¬ 
tal sträcker öfver Öland, icke under flyttningen är allmännare 
