OM FLYTTFÅGLAR 
93 
af denna och nästan med dess hastighet öfver hafvet. Säker¬ 
ligen resa vid ett sådant tillfälle äfven de fåglar, som ännu ej 
nått sydkusten, om blott de äro inom det område, där den 
nordliga vinden härskar. 
Ett sådant flyttfågeltåg hade jag lyckan att få se i Karls¬ 
krona den 28 okt. 1904. Ett krigsfartyg låg på redden och 
tände sin stålkastare efter mörkrets inbrott. Skenet rik¬ 
tades öfver Karlskrona, och i detta sken såg jag en ofantlig 
mängd af småfåglar, som af nordanvinden fördes mot sydliga 
trakter. Hvilka arter dessa fåglar tillhörde kunde jag naturligt¬ 
vis icke se. 
På lämplig vind få fåglarna, som sagdt, ofta vänta länge. 
Sålunda funnos rödstjärtar kvar i mängd på södra Öland den 
23 okt. 1895. 
Att flyttfågeltågen icke alltid aflöpa lyckligt har jag äfven 
varit vittne till. 
År 1895 hade sydliga vindar flera dagar varit rådande på 
Öland, när slutligen ofvannämnda 23 okt. nordlig vind började 
blåsa på aftonen. Vid midnattstid blef det lugnt, men så kom 
plötsligt en hård sydlig vind, som varade till kl. 5 f. m. då 
det åter blef vindstilla. När jag på morgonen den 24:de kom 
upp i fyrtornet, låg hafvet blekt, som ölänningen säger. I 
tuben upptäckte jag då ofantliga massor af små mörka punkter, 
som med få meters mellanrum täckte hafsytan så långt jag 
kunde se. Dessa punkter voro drunknade småfåglar, som på 
aftonen burits af nordanvinden mot söder, och sedan vid 
mötet med den sydliga drifvits tillbaka och omkommit. Jag 
for ut med min kanot för att konstatera, hvilka arter de döda 
fåglarna tillhörde. Det var mest kungsfåglar, bofinkar, röd¬ 
hakar, rödstjärtar och blåmesar, men jag fann äfven fyra gärds¬ 
mygar, en säfsparf och en ängpiplärka. 
Naturligtvis behöfva dessa fåglar icke ha varit de som 
utgått från Öland. De kunna likaväl ha gått ut från Blekinge 
eller andra håll och sedan kastats omkring af vinden för att 
omkomma i hafvet utanför Ölands kust. 
Denna lilla skiss — ty som sådan måste den betraktas — 
