MEZIRA TREMUL.E (gERMAr) OCH DESS FÖREKOMST I SVERIGE I I I 
alla förhållanden kan det nu anses säkert, att Ancylussjöns 
ytvatten var sött, och då det är troligt, att de nämnda arterna 
ej invandrade under den senglaciala tidens slut, utan först 
under Ancylustiden, bör således vid försök att utröna deras 
motståndskraft mot vattentransport sött vatten användas. Von 
Hofsten, som i den nämnda uppsatsen äfven något kommit 
in på frågan om de värmefordrande arternas invandring, anslu¬ 
ter sig icke till den af Wahlgren antagna uppdelningen i två 
skilda perioder, utan antager, att äfven dessa värmefordrande 
arter kunnat inkomma redan mycket tidigare, under Ancylus- 
periodens tidigare del. Munthe’s skäl för en andra landför¬ 
bindelse äro nämligen, som Hofsten framhåller, betydligt sva¬ 
gare än för en första och synas ej heller af Munthe själf till¬ 
mätas så stor betydelse. Härtill kommer, som Hofsten äfven 
påpekar, att det är svårt att tänka sig en så stor regression 
af Ancylussjön, att Gottland ånyo kom i förbindelse med kon¬ 
tinenten.^ Att klimatet tillika mycket hastigt förbättrades och 
redan tidigt kunde tillåta invandring af äfven utprägladt xero- 
fila och xeroterma element, bevisas af den hastiga isafsmält- 
ningen. Hela frågan hänger naturligtvis på, huruvida geolo¬ 
giskt säkra bevis kunna erhållas för en andra landförbindelse. 
Från djurgeografiskt håll finnas, som Hofsten framhåller, inga 
fakta, som för att kunna förklaras oundgängligen fordra en 
dylik förbindelse. Äfven Wahlgren antog också till en början, 
som nyss nämndes, att alla xerotermerna inkommit under den 
tidigare, säkert konstaterade förbindelsen. 
För att återvända till ämnet efter denna afvikelse, som 
jag emellertid i detta sammanhang ansåg kunde hafva sitt in- 
^ Mot ett dylikt antagande af flera »landhöjningsvågor» synes även Högbom 
i ett 1920 utkommet och 1921 i bokhandeln som separat tillgängligt arbete vilja 
vända sig (p. 137—138; se litteraturförteckningen), 1 en tidigare uppsats (1919) 
har han lämnat några intressanta diagram öfver nivåförändringarna, hvaraf bl. a. 
framgår, att St. Bälttrakten under hela den postglaciala tiden (således äfven under 
Ancylustransgressionen) legat högre än nu. Under slutet af Ancylustiden låg 
landet där 30—40 meter högre än nu, såsom visas av submarina mossar och 
floddalar. För Kalmartrakten var emellertid den negativa strandförskjutningen 
enligt diagrammet högst obetydlig; möjligen låg landet något högre än nu, men 
hur mycket låter sig ej exakt afgöras. Detsamma torde gälla för Gottland. 
