FAUNA OCH FLORA 
1 28 
och vanliga gråtrutar är skillnaden ej stor, om ens alltid syn¬ 
bar. Likaså är det ej någon skillnad i ifrågavarande afseende 
mellan cachmnaiis från Kaspiska hafvet och svenska gråtrutar. 
De nu i Södermanlands skärgård insamlade gulfotade exem¬ 
plaren äro lika ljusa på ryggen som vanliga gråtrutar. 
Enligt »Catalogue of Birds Brit. Mus.» skulle mellantån 
med klo vara något längre än tarsen hos vanlig gråtrut, men 
tvärtom hos den gulfotade Detta håller dock ej streck, ty 
hos typiska gråtrutar från Bohuslän är tarsen längre än mel¬ 
lantån \ liksom förhållandet också är hos alla sex exemplaren 
från Hartsö, äfven hos den fullt typiska gråtruten. 
Under sådana omständigheter synes skillnaden mellan den 
typiska Lams argentatus och L. cachinnans vara inskränkt 
till färgolikheterna på ögonlockskanterna, mungiporna och. 
fötterna. 
Trutarterna variera som bekant afsevärdt i storlek, så att 
vinglängden ger i detta fall ej något ens rasmärke. Hos den 
största hanen från Hartsöskärgården är den 470 mm., men 
hos den mindre blott 436 mm. Hos honorna är samma mått 
423 — 433 mm. 
Linné kände ej till gråtruten, utan den fick namn af dan¬ 
sken PoNTOPPiDAN 1763 och beskrefs sedan året därpå af 
Brunnich, som oftast citeras som auctor för namnet. Den 
sistnämnda uppgaf den från Christiansö vid Bornholm och 
den förstnämnda hade naturligtvis danska exemplar till grund 
för sitt namn. Sydvästra Östersjön är sålunda typlokal för 
den vanliga gråtruten. 
Lams cachinnans erhöll sitt namn af Pallas i »Zoogra- 
phia Rosso-Asiatica»,* hvarest han uppgaf, att den förekom 
vid Kaspiska hafvet, Volga samt bort till Baikal. De särskildt 
utmärkande karaktärerna för denna form är >;pedes pallide 
flavescentes» (fötter blekt gula) och »palbebrarum margo niu 
dus mollis coccineus» (ögonlockskanten naken, mjuk och coche- 
nillröd). 
Detsamma gäller om amerikanska gråtrutar enl. Ridgway 
1 
