140 
FAUNA OCH FLORA 
en stund och förvandlades till färdiga »laxmyggor», och dessa ploc¬ 
kades upp flitigt af sidensvansarna. För öfrigt voro starar ute i 
samma ärende — och det är väl ganska remarkabelt att få se sta¬ 
rar och sidensvansar pä en gång och i samma sysselsättning. Karl 
Magnusson, som just inte är någon kännare af smärre fåglar, på¬ 
stod, att han sett de där »artiga stärrarna» i snart 14 dagar. Märk¬ 
ligt nog voro strömstararna ännu kvar; de bruka här försvinna så 
snart isen börjar smälta undan. Således en exposition af både 
vinter- och vårfaunan. Äfven kajorna hade kommit dit upp. Här i 
Karlshamn ha de öfvervintrat likasom en del bofinkhanar och en 
och annan sädesärla. — Bofinkhonor har jag ännu ej sett. 
Karlshamn 1921. 
Ingolf Lönnberg. 
Malarianiyggorna hysa förkärlek till kaniner. 
Tvenne franska forskare Legendre och Oliveau ha funnit, att 
A?iop/icles 7 naculipennis, den mygga, som öfverför till människan de 
malaria (»frossa») alstrande blodparasiterna i hög grad attraheras 
af kaniner. Vid undersökningar funno de nämligen ofta flera eller 
färre dylika myggor i kaninburar, men ej i närbelägna förvarings¬ 
rum för andra husdjur. Denna sak torde måhända kunna ha prak¬ 
tisk betydelse, ehuru numera dess bättre denna mygga liksom den 
af densamma spridda sjukdomen är ganska sällsynt i vårt land. 
En märkt sparfhök. 
Enligt meddelande af Hr Thor SchrOder, Stjärnsund, sköt han 
därstädes den 17 mars i år en sparfhök, som hade en ring om 
foten. Denna ring var helt enkelt tillbockad af ett stycke metall¬ 
band (aluminium), å hvilket hade inristats: »K. K. ®/i2 20.» Det 
fanns ingen adress, men det vore af intresse, om någon af tidskrif¬ 
tens läsare möjligen kunde lämna upplysningar härom. Det vore 
ock önskvärdt, om andra för fågelbiologi intresserade organ i in- 
och utlandet ville vänligen bidraga till frågans lösning, ty ehuru 
tiden mellan märkningen och fågelns skjutande är kort, kan man 
dock eventuellt erhålla upplysningar af intresse om’ sparfhökens 
flyttningsväg. 
En ringmärkt kråka återfunnen. 
Den II juni 1Q19 märkte Hr F. Ericsson, Svedjan, Boden en 
kråkunge i boet inom Bodens fästningsområde med Riksmuseets 
aluminiumring 20. Denna kråka sköts den 12 maj i år på landt- 
briikaren Aug. Westerbergs egendom, Erikslund i Boden. Denna 
kråka hade sålunda återkommit till sin hemtrakt igen, såsom det 
förut just genom ringmärkning utrönts rörande en del andra fåglar 
såsom svalor, starar m. fl. Ehuru i detta fall ingen upplysning 
vunnits om flyttningsvägarna innebär dock fyndet en vidgad kun¬ 
skap om kråkornas vanor. 
