.146 
FAUNA ÖCH FLORA 
mera genom sin egendomliga kraniebyggnad. Okbågen är 
nämligen starkt tillplattad och utbredd, så att i densamma 
ingående ben bilda en bred benvägg, som på utsidan omgifver 
kindpåsarne. Yttersidan af denna benvägg har ett starkt gro¬ 
pigt och knottrigt utseende. Samma ojämna yta förete äfven 
en del andra af skallens ben särskildt hos äldre djur. År 
1854 beskref Gervais en paka-skalle, hos hvilken dessa ok- 
bågsbenväggar voro mindre utbuktade och jämförelsevis släta. 
Han trodde därför, att han hade för sig en ny art, som han 
Fig, 1. Skallen af en paka (f från västra Ecuador, »Guanta», (Ccelogenys paca 
guanta Lönnb.) med starkt utbredda okbågar, hvilkas utsida företer ett gropigt 
och knottrigt utseende. (Ej fullt ^6 nat. storlek.) 
på grund af ofvan anförda förhållanden kallade Coelogenys 
sublcevis. 
Med den tilltagande kännedomen om Sydamerikas fauna 
blefvo så småningom ytterligare några paka-former kända. 
Stolzmann beskref från Perus Ander, 6 — 10 tusen fots höjd^ 
en mindre, och, då den lefde under alpina förhållanden i ett 
sträft klimat, långhårig art, som han kallade C. taczanowskii. 
Sedermera beskref Thomas en i flera afseenden likartad form 
från Meridabergen i Venezuela, hvilken erhöll namnet Coeloge¬ 
nys sierrce. På material, som konsul Söderström skänkt 
