NÅGRA INTRESSANTA GNAGARE FRÄN ECUADOR 
153 
Goeldi’s gamla hona, och af ungarne var den ena, hanungen, 
blekare brun, (»bränd umbra»), den andra, honungen, var isa- 
bellfärgad, sålunda sannolikt albinistisk. Oaktadt denna varia¬ 
tion är det antagligt, att bottenfärgen hos hanarne i regel är 
mörkare (svart) än hos honorna (brun). De hvita håren äro 
mestadels längre och förekomma dels strödda, dels bildande 
fläckar (se fig.). 
Det är sällsynt, att alldeles exakt samma djurformer före¬ 
komma på båda sidor om Anderna. Detta gäller äfven om 
Dinomys. Visserligen äro t. ex. skallens dimensioner ungefär 
lika, men den västandiska rasen i Ecuador har betydligt kor¬ 
tare svans än den östandiska. Hos den förra är nämligen 
ifrågavarande kroppsdel endast omkring 27,5 procent af huf- 
vudets och kroppens sammanlagda längd, men hos den se¬ 
nare är samma dimensionsförhållande omkring 38 procent. 
Då alla 4 exemplaren från Ecuador såväl äldre som yngre 
förete alldeles lika relation mellan svans- och kroppslängd, 
är denna sannolikt fullt konstant, och den västandiska Dino¬ 
mys har därför betraktats som en särskild ras, som kallats 
D. b. occidentalis. 
I bref har konsul Söderström meddelat, att Dinomys är 
mycket sällsynt i Ecuador. Folk, som lefver i skogarne, hvar- 
est de af honom till Riksmuseet skänkta exemplaren fångats, 
hade t. o. m. sagt honom, att ingen finnes kvar där numera. 
Emellertid fångades senare ett exemplar lefvande vid en plats, 
som heter S:to Domingo de los Colorados, hvilket kom i kon¬ 
sul Söderströms ägo. Detta djur blef snart mycket tamt och 
tog mat ur handen. Det kom och satte sig upprätt, grep fö¬ 
dan, som bestod af bananer och annan frukt, med munnen, 
men fattade den sedan med framtassarne och höll den så, 
medan den, alltjämt sittande upprätt, förtärde den. Dinomys 
visar aldrig något dåligt lynne, skrifver konsul Söderström i 
bref. Får den på en gång två frukter, som den tycker om, 
tager den båda och håller först en med ena framtassen, me¬ 
dan den med den andra tassen för den andra frukten till 
munnen. När den så har ätit upp den första frukten, nyttjar 
