102 
FAUNA OCH FLORA 
skydd, detta så mycket mera, som jag iakttagit, att parasiten 
kring Malmö, där den ännu för c:a 10 år sedan träffades på 
flera ställen — och hade ett stort utbredningsområde — nu¬ 
mera kan anses vara i det närmaste utgången. 
Sedan ofvanstående skrifvits, har Fil. D:r L. M. Neuman 
med största beredvillighet i bref lämnat mig följande uppgifter 
rörande parasitens förekomst i södra och östra Skåne samt 
Halland, för hvilka jag stannar i största tacksamhetsskuld. 
»Å de af mig kända lokalerna i Halland var växten ut¬ 
gången redan 1912. 
Åren 1918 och 1919 sökte jag den förgäfves å lokalerna 
kring Ystad och i östra Skåne, där den förut fanns, särskildt 
vid Smedstorp, där den mest gifvande lokalen är belägen. 
Möjligt är ju att den i år kan finnas igen.» 
Till ofvanstående intressanta redogörelse kan fogas det 
meddelandet, att Orobanche major hos oss blott är känd från 
Skåne. 
Utom denna art ha i Sverige träffats^ O. epithymum på 
Gottland samt O. pallidijiora, hvilken snyltar på Cirsium 
heterophyllum på Mösseberg. Ibland kan den synas försvun¬ 
nen, men uppträder ånyo efter en tid. 
Af familjen i dess helhet äro kända omkring ett 100-tal 
arter, mestadels från tempererade länder. De äro alla parasi¬ 
ter på andra växters rötter och sakna därför klorofyll samt 
ha hvit, rödaktig eller gulbrun färg. Om utseende och bygg¬ 
nad lämna hr Sjöbecks fotografier god föreställning. Af släk¬ 
tet Orobanche finnas i Tyskland omkring ett tjog arter, som 
snylta på dicotyledoner. I allmänhet förekomma de ganska 
sparsamt, men några arter kunna stundom uppträda så talrikt, 
att de kunna göra skada på odlingar af kulturväxter såsom 
t. ex. lusern och klöfver. En art O. minor, som parasiterar 
på Trifolium pratense och medium kan ibland utvecklas i stor 
‘ En art, O. hederce, har en gång visat sig snylta på en murgröna i en 
blomkruka i Upsala. 
