192 
SMÄRRE MEDDELANDEN 
Gräsand ringiiiärkt i Nerike, återfunnen i Finland. 
Den 14 juli 1919 ringmärkte ingenjör Erik Lindroth en gräs¬ 
andunge vid Kägleholms säteri, Glanshammar, i Nerike. Den erhöll 
Riksmuseets ring n:r 5151. För någon tid sedan inkom ett bref 
från Hr Isak Näsman, Västerhankmo, Kvevlaks socken^, Vasa län i 
Finland, i hvilket denna ring återsändes och tillika meddelades att 
den funnits på en gräsanddrake, som skjutits den 15 maj 1920 vid 
Västerhankmo by i en där belägen insjö vid namn Norrfjärden. 
Tillika meddelades, att orsaken till att uppgiften försenats låg däri, 
att skytten fällt fågeln under fridlysningstid. Emellertid hade Hr 
Näsman fått reda pä, att fågeln varit ringmärkt, och skaffat reda på 
ringen och, då han insett betydelsen af saken, insändt meddelande 
härom, hvarför offentligen här må uttalas ett tack till honom för 
hans sålunda visade vakna intresse och välvilja. 
Dettta fynd äger ett mycket stort intresse, alldenstund den 
ådagalägger, att en gräsand under vissa förhållanden kan underlåta 
att efter flyttningen återvända till den plats, där den blifvit kläckt 
och uppfödd, och komma till mycket aflägsna trakter. I detta fall 
har den fortsatt mot nordost ungefär lika långt som från födelse¬ 
orten och till Lilla Bält eller till Rugen eller, om man räknar norrut, 
nästan som till Umeälfvens mynning, men den har därtill flugit 
öfver Bottenhafvet. Detta synes desto mera märkligt, då man å 
andra sidan har en mängd exempel på, att gräsandhonor år efter 
år återvändt till samma plats. Man har sett huru gräsandhonor 
under långa årsföljder redt sitt bo på just samma tufva o. s. v. 
Visserligen har man ej ringmärkningnarnas fullt säkra bevis för att 
det varit just samma andhonor, som man sålunda sett på samma 
plats, men det är ju ytterst sannolikt. Särskildt stark blir bevis¬ 
föringen, då boläget har varit mycket egenartadt som t. ex. var 
fallet med den gräsandhona, som år efter år ända till dess att hon 
togs (sannolikt af en berguf) häckade i ett gammalt ihåligt alléträd 
vid Edeby gård i Södermanland. Det kunde ju ej gärna vara olika 
andindivider, som på detta sätt gått utanför de vanliga häcknings- 
vanornas gränser. 
Huru skall man då kunna förklara, att Glanshammarsanden 
flugit ända bort till trakten norr om Vasa? Det bör då först läg¬ 
gas märke till, att den med ringen 5151 försedda fågeln var en 
hane, och sannolikhetsbevisen för återvändandet till hemorten, som 
ofvan framhållits, gälla endast honor. Det förefaller sålunda troligt, 
att den ifrågavarande gräsanddraken på öfvervintringsplatsen gjort 
bekantskap med en gräsandhona, som var hemma i trakten norr 
om Vasa i Kvevlaks socken, och att han följt henne till hennes 
hemort. 
E. L. 
‘ Strax norr om Vasa. 
