2 12 
FAUNA OCH FLORA 
Den ena förekommer vidare i Victoriasjön, Tanganyika och 
Tsadsjön samt i Tunisien. Den har en mycket närstående art 
i Katanga och delar af södra Afrika. Beträffande de återstående 
tre släktena konstaterar man lätt, att de, frånräknadt sin insats 
i de centrala sjöarnas fauna, äro utprägladt västafrikanska, med 
en stor del arter inom Guineaområdet, hvilka ej nå Kongo- 
bäckenet. Samtliga släkten hafva några få representanter i 
Nilen. Af släktet Tilapia (med 94 afr. sp.) äro från Nilbäckenet 
kända 6 arter, hvaraf tre blott från Victoria-Nilen. De åter¬ 
stående tre gå samtliga upp till Genezaret i Palestina, finnas 
i Jordan och förutom i Nilområdet äfven i Tsadsjön och Sene- 
gal-Niger. Den ena har dessutom nått Algeriet, medan en 
annan sträcker sitt gebit genom Östafrika och Tanganyika till 
delar af Kongosystemet. Släktet Pelmatochromis har endast 
funnit väg till Victoria-Nilen, f. ö. höra 30 % af dess arter till 
sjöarna och 64 % till Guineaområdet (företrädesvis) och Kongo- 
bäckenet. Släktet Paratilapia har 60 % af sina 55 arter i sjö¬ 
arna, 3 äro hemma i Victoria-Nilen, de öfvriga nästan ute¬ 
slutande väst- och centralafrikanska. 
Till slut finnas i de afrikanska vattnen en del represen¬ 
tanter för den egendomliga familjen Mastacembelidce, hvilken 
systematiskt står tämligen ensam som en reduktions- och spe- 
cialisationstyp af taggfeniga fiskar. Denna familj bildar under¬ 
ordningen Opisthomi. Dess former finnas i södra Asien och 
i Afrika Samtliga afrikanska former tillhöra släktet Masta- 
cembelus. I betraktande af att släktet äfven förekommer i 
södra Asien är det egendomligt, att dess afrikanska former 
uteslutande tillhöra sjöområdet eller Västafrika. 32 % af arterna 
äro endemiska i sjöarna (20% i Tanganyika!), 38 % funna 
endast i Kongobäckenet och de öfriga formerna spridda från 
Sierra Leone till Angola och Nord-Rhodesia. 
Om vi med ledning af den inventering, vi nu gjort, söka 
få en öfverblick öfver fördelningen af Afrikas sötvattensfiskar, 
så torde af det sagda först och främst hafva framgått, att 
fiskarna i Nordvästafrika (Marocko, Algeriet och Tunis) hafva 
föga gemenskap med dem i kontinentens öfriga delar. Vi hafva 
