NAGOT OM FAUNAN OCH FLORAN PA RUNÖ 21 7 
ännu ej definitivt afgjorts. Den ligger där ensam och liten 
ute i hafvet utan någon omgifvande skärgård, om vi frånräkna 
ett antal små, knappast öfver hafsytan synliga kobbar vid dess 
stränder. Öns hela längd är 5—6 km., största bredd c:a 3 km. 
Afståndet till Arensburg (Kuressaar) på Ösel är c:a 70 km., till 
Riga c:a 110 km. 
Runö är ett typiskt dynlandskap, där den gula flygsanden 
öfverallt och särskildt vid kusterna träder i dagen. I de inre 
delarna af ön ha dynerna »stelnat», och betäckes marken där 
af ett tunt humuslager. Landet sluttar i -stort sett från öster 
till väster. Den östra stranden är brant, bildande en på sina 
ställen — t. ex. vid Limo — c:a 6 m. hög abrasionsvall, framför 
hvilken ligger ett svagt undulerande dynsandsfält, som utåt 
hafvet garneras af ett otal erratiska block. Genom vindens 
och vågsvallets inverkan söndergnages branten ständigt, så att 
träden, hvilka stå på branten, småningom störta i hafvet. I 
midten af ön ligger det högsta partiet, Haubierre, där fyren är 
belägen och som enligt de ryska topografkartorna når en höjd 
af 21,5 ni. Västkusten, där odlingarna hufvudsakligast äro 
belägna, är en låg strandäng, som under vattnet fortsätter 
långt ut i hafvet görande landningen högst besvärlig. Berg¬ 
grunden, som består af lös devonisk sandsten med mycket 
glimmer och något kalk, träder endast på ett par ställen i 
dagen: vid den s. k. Flisbacka på nordöstra sidan samt vid 
landstigningsplatsen Pärs på den nordvästra. 
Den sterila sanden förorsakar gifvetvis, att vegetationen 
är jämförelsevis enformig och floran artfattig. Härtill bidraga 
ännu mera öns afskilda läge, dess utprägladt maritima klimat 
och — en viktig faktor — öns ringa areal. En följd af ve¬ 
getationens enformighet är, att äfven faunan — åtminstone 
hvad vertebratfaunan vidkommer — är relativt artfattig. 
Då man från stranden går mot land, mötes man först af 
de ofvannämnda små kobbarna, af hvilka några äro alldeles 
kala, andra bevuxna med Lotus corniciilatiis, Vida cracca och 
Alopecuriis ariindinaceus. ' På västsidan följa så de fuktiga 
strandängarna. Vegetationen på dessa bildas bl. a. af Ra- 
