FAUNA OCH FLORA 
228 
Reichenow, som nyligen skrifvit om människoapornas vanor, 
omtalar, att schimpansflocken i regel håller sig ganska samlad, 
och att de olika medlemmarne vid vandringen vanlig gå i rad 
efter hvarandra. I trakter, där dessa djur äro allmänna, träffar 
man därför på riktiga stigar upptrampade af dem. Under 
vandringen taga de här och där någon föda, ty det är ett 
stort antal växter, som tjäna dem till näring. Reichenow 
framhåller dock särskildt tvänne som ojämförligt de viktigaste 
nämligen »skärmträdet», Miisanga sniithi och olika slag af 
släktet Aframomiim (till ingefärsväxterna). Båda dessa före¬ 
komma rikligt i den skog, som sekundärt uppväxer i rödjningar, 
och detta förklarar, hvarför dessa apor så ofta lefva i män¬ 
niskornas närhet. Af det första äta schimpanserna de stora 
bladknopparne, i det de bryta af grenar för att komma åt 
dessa knoppar. Af de senare äta de hufvudsakligen de sötsura 
frukterna, som f, ö. äfven negrerna förtära. De försmå likväl 
ej heller de späda skotten af samma växter. Utom de nämnda 
tjäna äfven flera andra frukter och mjuka växtdelar till deras 
näring. Schimpanserna öfvernatta gärna i närheten af goda 
matplatser. De göra sig då ett slags bon genom att bryta 
samman grenar i ett träd mot hvarandra, så att ett slags 
plattform bildas. Särskildt gärna göra de dessa bon eller natt¬ 
läger i Miisanga-ir'Åd. Bona äro vanligen på en höjd af från 
5 till 20 m. öfver marken. Om det regnar lära schimpanserna 
sätta sig under bona. Ungefär en timme före solnedgången 
infinna de sig vid den valda lägerplatsen och äta då först, 
innan de iordningställa bona. Strax efter soluppgången begifva 
de sig åter i väg. Så snart schimpanserna varsna någon 
människa, fly de skyndsamt, säger Reichenow. Att jaga dem 
om dagen är därför (för en hvit man) svårt, men man kan 
lätt komma åt dem, om man begifver sig till deras lägerplats 
före soluppgången och sedan väntar där, tills det blir skjut¬ 
ljust, ty de aflägsna sig ej, förr än det är full dager. Sårade 
schimpanser sätta sig stundom till motvärn, och negrerna 
frukta dem därför. Endast människoätande stammar förtära 
kött af schimpans eller gorilla, men de äro förtjusta däri och 
