DE BOTTNISKA SJALARNES LEFNADSVANOR 
243 
sund, som vid samma tid sträckte sig öfver mellersta Sverige, 
hvilken väg särskildt för gråsjälen icke är osannolik. Vikaren 
finnes äfven i sjöarne Saimen, Ladoga och Onega och är där 
liksom i Östersjö-området en ishafsrelikt. Dessutom förekom¬ 
mer den i mera afvikande raser i Kaspiska hafvet, Aralsjön 
och Bajkal, hvilka sjöar äfven stått i förbindelse med Oceanen. 
Den tredje svenska arten, knubbsjälen, finnes hos oss i södra 
Östersjön och vid västkusten. I Bottniska viken förekommer 
den veterligen icke men torde kanske tidigare ha lefvat där; 
åtminstone synes ett skulderblad af denna art, påträffadt i 
Ratans hamn vid gräfning i och för anläggningen af vatten- 
ståndsmätaren därstädes och tillvarataget af förf., tala för en 
sådan uppfattning. 
Hvad som framför allt sätter sin prägel på de bottniska 
själarnes lif, är deras beroende af hafsisen. På isen skola de 
om möjligt föda sina ungar, och för detta ändamål är det, som 
de under hösten eller vintern företaga vandringar från Östersjön 
och Bottniska vikens södra delar mot norr för att efter yng- 
landet, kutningen, återvända mot söder, där rikligare föda står 
till buds. Endast ett mindre antal kvarstannar året om i öfre 
delen af Bottniska viken, och i Kvarken är själen sommartiden, 
särskildt i augusti, ganska sällsynt, hvilket i synnerhet gäller 
om gråsjälen. Vid skäret Bonden utanför Nordmaling skall 
däremot »gråsjälsten», hvarmed just menas sådan gråsjäl, som 
stannar kvar sommaren öfver, gärna hålla sig, och stenarne 
i skärets närhet äro omtyckta hviloplatser i stiltje. Vid Jär- 
näsklubb i Nordmaling skötos sommaren 1921 tre gråsjälskutar. 
I »Norrbotten», hvarmed själjägarne alltid mena Bottniska viken 
norr om Kvarken, är åtminstone vikaren vanligare; i xLill- 
botten», området mellan Malören på svenska sidan och Karlön 
på den finska, skall en liten mörkgrå vikarform vara bofast, 
hvilken under sommarn med förkärlek uppehåller sig vid sand- 
bankarne där uppe (K. H — n). 
Gråsjälens vandringar äro vida mindre regelbundna än 
vikarens och uteblifva de år, då tillräcklig is finnes söderut. 
Eljest »stiga» de mindre gråsjälarne uppåt vid jultiden eller 
