DE BOTTNISKA SJÄLARNES LEFNADSVANOR 247 
uppbrutna isrand bildades, invid hvilken vistan anlägges, som 
alltjämt liållas öppna. I andra fall genomborras isen under¬ 
ifrån, och huru själen därvid går till väga, är ett kapitel för 
sig och ett ganska mystiskt sådant. Som nämndt bruka hålen 
vara fullkomligt cirkelrunda, och stundom kunna kretsformiga 
rispor efter klorna urskiljas; allt tyder på att de äro på något 
sätt utsvarfvade i isen, och som svarf använder själen sig 
själf. Själen har nämligen en högst märklig förmåga att med 
tillhjälp af bakfötterna, »skräflerna», försätta sig i en ytterst 
hastig roterande rörelse kring sin egen längdaxel. En med¬ 
delare (A. O—n) har berättat, att han vid ett tillfälle stött 
väckaren, det hullingförsedda spjutet, hårdt fast i en gråsjäls- 
nos, som stack upp i ett hål. Själen började då att »tvilla» 
med farten af ett spinnrockshjul och vred på detta sätt våld¬ 
samt väckaren ur jägarens händer. En annan man hade vid 
vittjande af laxnät påträffat en sårad gråsjäl, som han infångade 
med laxkröken (ett slags famnslång båtshake, som användes 
till att vid vittjandet svepa nätet kring laxen). Därvid kom 
själen att lägga sig med framfötterna öfver båtkanten; i det¬ 
samma måtte han ha kvicknat till, ty han började »tvilla» med 
god fart, där han låg på relingen, och kom så att vrida fast 
den våta kröken i motståndarens tröja, hotande att draga 
honom ned i det våta elementet. Denne fick emellertid upp 
sin slidknif och befriade sig genom att skära bort en flik af 
tröjan och blef omsider segrare i den äfventyrliga tvekampen. 
Av denna förmåga att med våldsam fart vrida sig rundt 
begagnar sig utan tvifvel själen, då han tar upp hål i isen. 
Därvid tryckas framfötterna, >;händerna», på något sätt mot 
isen, och med klorna utsvarfvas hålet. Huru det går till, har 
af naturliga skäl ingen sett, men man har iakttagit, huru de 
sist lösrifna isbitarne med fart slungats utefter isen. Ljudet 
af klornas skrapande kan i lugnt väder höras rätt långt, 30 å 
40 m. Naturligtvis bli klorna under detta arbete starkt af- 
nötta, ofta ända till röda köttet. Betydligt tjock is påstås 
kunna på detta sätt genomborras, kompakt kärnis på 4—5 
kvarters tjocklek och därutöfver (de äldre måtten användas 
