DE BOTTNISKA SJÄLARNES LEFNADSVANOR 
255 
verade en dylik maserare, som på sin väg mötte en tämligen 
hög iskant. I stället för att gör? en omväg på några få meter 
omkring hindret gjorde kuten envisa men länge fruktlösa 
försök att komma öfver detsamma, och då detta slutligen 
lyckades, var den så utmattad, att den lade sig på andra sidan 
kanten och somnade. 
De äldre gråsjälarne sätta sig äfven i rörelse ungefär sam¬ 
tidigt med kutarne och vanligen i samma riktning (någon gång 
åt rakt motsatt håll, mot nordost), efter omständigheterna 
simmande eller maserande på isen, och i senare fallet kunna 
äfven de någon gång komma upp på landbacken. I hvarje fall 
bruka de lämna Kvarken men komma efter någon tid åter upp 
för att lägra på drifisen. De samla sig då, i slutet af april 
eller första hälften af maj, än här, än där, hvarest lämplig is 
finnes, i skaror på hundrade- och tusental och gå upp på 
större och mindie isstycken, flera eller färre, ända till 70 å 80 
tillsammans, ofta så tätt hoppackade, att isen sjunker under 
deras tyngd, allt under lifligt slagsmål och våldsamt brottande 
om platserna, hvarvid då och då någon af kämparne stjälpes 
af och plumsar i vattnet, och under ett bölande och oljud, som 
i god vind kan höras 1 — IV 2 mil. Lägren bildas blott i vackert 
väder och vara endast några dagar, och under tiden ligger 
gråsjälen oafbrutet på isen. Äfven efter uppbrottet från lägren 
följer han med drifisen, helst om den går mot norr; går den 
mot söder, följer han äfven med, tills den smälter, men finnes 
då is kvar i Norrbotten, stiger han sedan norrut. Under 
denna tid (mest i senare hälften af april och maj) är det som 
den gamla »hårgälen» fälles och ersättes af den ljusare »ny- 
heringen», hvarunder själen då och då går upp på isen för att 
skafva af sig det gamla håret, som plågar och besvärar honom. 
Då isen är slut, vanligen i början af juni, styres kosan de¬ 
finitivt mot söder med undantag för det ringa antal »gråsjäls- 
ten» (alltid mindre individ), som stannar kvar. »Gråsjäls- 
stegen», skaror på ofta flere hundra stycken, gå midt i far¬ 
vattnet, under det vikaren vid sina vandringar mest följer lä 
land. 
