200 
FAUNA OCH FLORA 
mot lifvets motigheter än den pigga och intelligenta vikaren». 
Men detta beror dels därpå, att gråsjälen vandrar npp endast 
de år, då tillräcklig is ej finnes söderut, och dels på att han 
ej går upp på isen förr än strax före kutningen och mest kutar 
ute i »issträngen», på lös och sönderbruten is, där det är 
omöjligt för jägaren att taga sig fram vare sig i båt eller till 
fots. Endast då gråsjälen efter kutningen under sträng köld 
blir infrusen, är han lätt åtkomlig, och det är då, de stora 
gråsjälsslagen anställas. Allmänt påstås, att själen på senare 
tid blifvit skyggare och svåråtkomligare än förr. Hvad sinnena 
beträffar, äro båda arterna väl utrustade. Vikaren har utmärkt 
syn; gråsjälen ser något sämre och är isynnerhet mindre upp¬ 
märksam och vaken. I fin vind kunna de vädra en människa 
på en half mils afstånd, och äfven hörseln är skarp; stöten af 
en båtstäf mot ett isflak kan drifva en flock gråsjälar i andra 
ändan af detsamma på kanske 5- å 600 meters afstånd i sjön 
midt under deras eget bullrande och plaskande. 
Krisårens höga pris på hudar och späck ha, som förut 
nämnts, åstadkommit, att långfärderna till Norrbotten återupp¬ 
tagits. F. n. finnas på Holmön 3 medelstora långfärdsbåtar 
på 12-15 alnars längd. Af dessa har under sistlidna vår 
endast en varit ute med ett jaktbyte af 70 st. själar. Hvad 
som hemföres, är endast »själblecket», d. v. s. skinnet med 
vidsittande späck. Finnarne bruka tillvarata själkroppen i sin 
helhet för att använda köttet till föda, därvid icke heller för¬ 
smående hanens. På svenska sidan användes endast kutens 
och honans kött, som dock alltid har en viss transmak; kut- 
köttet skall rätt mycket påminna om svärta och skrake. Hvad 
som däremot skattas mycket högt, är blodet, som användes till 
blodpalt och blodpannkaka af öfverlägsen beskaffenhet. Själblod, 
Litspädt med lika mängd vatten, anses likvärdigt med nöt- 
kreatursblod. 
Skottpengarne på själ äro f. n. 4 kronor. För bekommande 
af dessa behöfde förr endast »däreln», svansen, uppvisas. På 
sina håll hade man förvärfvat betydande färdighet att af skräf- 
lerna förfärdiga svansar. Men’ den ganska blomstrande och 
