OM VÄXLINGAR I ÖLANDS FÄGELLIF 
inflyttning. En annan sak är om förändringen är af varaktigt 
slag. I många fall är den säkerligen tillfällig. 
Ölands sällsyntaste häckfågel är väl för närvarande fält¬ 
piplärkan. 1890 häckade på norra Öland aderton par. På 
samma område fanns 1912 endast ett par och 1919 likaledes 
ett par. Detta fältpiplärkpar var säkerligen då det enda, som 
häckade på Öland. 
Att denna fågel på så kort tid nästan försvunnit beror 
otvifvelaktigt. på att något svårt oväder gått öfver Öland nå¬ 
got år under häcktiden. Hvad som talar för denna åsikt är, 
att alla ömtåligare fågelarter inom området decimerats ofant¬ 
ligt. Sålunda fanns endast ett par hökfärgade sångare kvar 
där denna art 1890 var mycket allmän, och t. o. m. mindre 
strandpiparen är försvunnen, där sistnämnda år omkring tjugu 
par häckade. 
Att fältpiplärkan aftagit så mycket är betänkligt för artens 
bestånd, emedan hennes svenska häckplatser äro så begrän¬ 
sade och arten så fåtalig, att man knappast kan räkna med 
någon inflyttning. De andra båda arterna rekryteras väl så 
småningom från sydligare öländska bygder. Hökfärgade sån¬ 
garen häckar tämligen allmänt på mellersta och södra Öland 
till Vickelby, och mindre strandpiparen finnes, om ock fåtalig, 
här och hvar på Öland. 
Tvänne vackra fåglar, som fordom voro rätt allmänna i 
vårt land, men som under senare årtionden mycket aftagit, 
äro blåkråkan och härfågeln. Den förstnämnda var ej säll¬ 
synt i de nordöländska lundarna, men häckar numera ej på 
ön. Den sista blåkråka, som mig veterligt är iakttagen på 
Öland, sågs i Ottenby lund i augusti 1886A 
Härfågeln var på 1860 talet rätt allmän på öar i Kalmar¬ 
sund och häckade säkert allmännare än man i allmänhet tror 
på Öland. Den öländska befolkningen kände på 1880 — 90- 
talen mycket väl »Härpopp» och beskrefvo hans utseende på 
ett sätt, som icke kunde missförstås. Nu är denna fågels så- 
1 Jfr dock rörande blåkråka och liärfågel på Öland B. Hanströms uppgifter 
i denna tidskrift 1915 sid. 26 o. 27. Red. 
