264 
FAUNA OCH FLORA 
väl namn som utseende fullständigt bortglömdt. Han häckar 
säkert icke nu på ön. I en senare tid har han, så vidt jag 
vet, endast tre gånger blifvit iakttagen på Öland. 1 aug. 1886 
sköts en ungfågel i Ottenby lund, i sept. 1891 såg jag en ung¬ 
fågel vid Ölands södra fyr och i aug. 1919 ett individ nära 
Torp i Böda socken. 
Den fågel, som ornithologen mer än andra fåglar är van 
att förbinda med Öland, är skärfläckan. Denna förtjusande 
vadare, som förr häckat vid Ottenby, har nu försvunnit från 
denna plats och därmed från vårt land. Hvad kan orsaken 
därtill vara? 
På 1860-talet var Schäferiängens strand vid Sandviken 
— skärfläckans häckplats —■ delvis täckt af stora hafstång- 
bankar, som sedan försvunno. Det var just på dessa tång¬ 
bankar, som skärfläckorna bodde. Min far ansåg, att bankar¬ 
nas försvinnande var orsaken till att äfven fåglarna försvunno, 
och han hade säkerligen på sätt och vis rätt. Tångbankar 
finnas nästan alltid vid Syd-Ölands stränder, och om skär¬ 
fläckan verkligen känt sig hemmastadd på dem, borde hon, 
i likhet med strandskator, skrattmåsar och tärnor, kunnat an¬ 
vända dem till häckplats oberoende af om de lågo några hun¬ 
dra meter längre norr- eller söderut. Man har dock ingen 
uppgift om, att denna fågel häckat på annan plats än just 
vid Sandviken. Den gamle trovärdige fyrmästare Andersson, 
som hela sitt lif bodde vid Ölands södra fyr och som mindes 
skärfläckan från sin tidigaste ungdom, berättade, att fågeln 
än häckade på hafstångbankarna, än på strandängen, men all¬ 
tid vid Sandviken. »Det ena året» — sade han — »i åtskil¬ 
liga individ, det andra icke alls». 
Med kännedom om skärfläckans häckplats i Danmark, Hol¬ 
land och annorstädes, synes det mig lätt att med stor sanno¬ 
likhet träffa den rätta förklaringen. 
På de utomsvenska lokalerna häckar skärfläckan på med 
kort gräs och armeria beväxta strandängar eller på glest be¬ 
växta sandfält. 
Med dessa fakta för ögonen synes det mig vara tämligen 
