OM VÄXLINGAR I ÖLANDS FÅGELLIV 267 
häckade kring södra udden minst tio par och 1895 voro ej- 
drarna mycket allmänna. 
På sista tiden hafva, enligt meddelande, ejdrarna åter för¬ 
svunnit och bärgänderna ånyo ökat i antal. Detta förhållande 
skulle kunna tydas så, att de båda arterna icke gärna trifvas 
nära hvarandra. På de gottländska lokalerna häcka de dock 
tillsammans utan att synbart störa hvarandras trefnad. 
Af de fåglar, som på sista tiden flyttat in till vårt land, 
är dvärgmåsen den, som mest dragit uppmärksamheten till 
sig. 1891 sågo min far och jag en ungfågel vid Ottenby, och 
1904 såg jag en gammal fågel vid Bejershamn. Den lilla vackra 
måsen har sedan dess blifvit funnen häckande af Bengt Berg, 
och 1919 såg jag åtskilliga individ på skilda ställen af norra 
Öland. 
Det ser ut som skulle dvärgmåsen på allvar hafva slagit 
sig ned på Öland. Möjligt är dock, att besöket blir af relativt 
kort varaktighet. Träskfåglarna äro nämligen något obestän¬ 
diga, hvilket vanligen beror på förändrade lokala förhållanden. 
Det behöfs så litet för att en sådan fågel skall lämna sin 
häckplats och söka en ny. Vattnets stigande eller sjunkande 
under häcktiden med endast några centimeter är ofta tillräck¬ 
lig orsak för fågeln att flytta. Finnas då inga lämpliga loka¬ 
ler i närheten, kan fågeln försvinna för kortare eller längre tid. 
Här ett par exempel på hur träskfåglar kunna ändra häck¬ 
platser: 
1906 häckade en stor skrattmåskoloni i ett träsk på Gott- 
land. Året därpå hade hela kolonin försvunnit, men då häc¬ 
kade denna måsart i så stort antal på en holme utanför Rone- 
hamn, att holmens mark var så godt som täckt af skrattmås¬ 
bon. På denna holme fanns året förut icke någon skrattmås. 
Tydligen var det nämnda träsks måsar, som flyttat till hol¬ 
men, och anledningen var ovanligt högt vattenstånd, som 
gjorde träskets vass- och starr-ruggor olämpliga att uppbära 
måsarnas bon. 
Det på södra Öland belägna Kärra träsk hade, min far 
veterligt, aldrig utgjort häckplats för svarttärnan förrän 1891, 
