ETT BIDRAG TILL DE SVENSKA KAJORNAS SYSTEMATIK 279 
afbildade fäglarna ha skjutits vid Uppsala under häckningstiden 
och inom tre (3) veckor, och vidare att ingen af dem är ungefär 
den enda representanten af sin färgtyp, men mellan dessa 
finnas också alla möjliga tänkbara öfvergångsstadier. 
Det vore nu väl förhastat att af detta i viss mån öfver- 
raskande fynd draga den slutsatsen, att det i Europa ej funnes 
några urskiljbara raser af kajor. Såsom jag ofvan omtalat, kan 
man ganska bra på grund af konstanta kännetecken urskilja 
väst-, mellan- och östeuropeiska former liksom ock nordafri¬ 
kanska och sibiriska, blott just i Sverige synes något ras- 
urskiljande ej vara möjligt på grund af kajornas stora variation 
här. Då ligger den förmodan nära, att flera af de i det öfriga 
Europa väl skilda raserna genom invandring från olika håll 
stött ihop här och blandats, hvarvid afkomman visar dels stam¬ 
fädernas karaktärer ganska utpräglade, dels i allehanda öfver- 
gångar. Med en på sista tiden mycket nyttjad term kalla vi 
dylikt en »biandbefolkning». Sådana blandraser finnas ofta vid 
de gränser, där två zoogeografiska områden stöta samman, ja 
understundom kunna de befolka rätt omfattande regioner. I 
detta särskilda fall är alltså icke den faktiska blandningen en¬ 
samt det intressanta, utan fastmera uppstå ytterligare svårig- 
heter för systematikern däraf, att ter ra typica för Linné’s 
Coloeus (Corvus) monedala ej bebos av en konstant ras. Huru- 
dant förhållandet i detta avseende var på Linné’s tid kunna vi 
i närvarande stund ej med säkerhet fastställa. Kajor häckade 
redan på den tiden i Uppsala domkyrkotorn, huruvida de hade 
en hvit halsfläck eller ej är ej omnämndt i någon beskrifning, 
och konserverade exemplar från den tiden finnas ej längre af 
naturliga skäl. 
Då af svenska ornithologer och naturiakttagare på senaste 
tid och särskildt under det sista decenniet 1910—1920 konsta¬ 
terats en utomordentlig ökning af kajor, kan man knappt göra 
orätt, om man sätter detta mindre i samband med en naturlig 
förökning än med en invandring. Hvarifrån de främmande 
gästerna kommit låter sig ej med säkerhet afgöra. Landvägen 
från Finland öfver Haparanda torde väl knappt på allvar kunna 
