282 
FAUNA OCH FLORA 
Möjligt rnen mindre troligt är nu, att Linné rest till Blekinge 
en af somrarne 1727 eller 1728. Uen förra sommaren använder 
han enligt Fries (Linné, I, sid. 23) pä så sätt, att han delade sin 
tid »mellan växt-samlande och läsning för den stundande pröfningen 
vid ankomsten till universitetet». Sommaren i 7 28 hade Linné hem¬ 
kommit från sitt första och enda studieår i Lund och vistades 
hemma i Stenbrohult, dit assessor Rothman också kom på besök. 
Vägen till Blekinge ^’ar ej så lång och tänkbart är, att Linné — möj¬ 
ligen också R. — rest ned ät kustlandskapet. Om Linné tagit 
Stenbrohult till utgångspunkt för Blekingefärden, är det troligast, att 
han ställt kosan till landskapets västligaste del — Ryssberget, 
hinterlandet Sölvesborg. — För min del håller jag emellertid för 
sannolikast, att Linné redan som skolyngling under en kort tid 
vistats i Blekinge. Hade han vid mogen ålder besett Blekinge, skulle 
detta ovillkorligen spårats i hans skrifter. Måhända finnes Blekinge 
omnämndt på andra ställen än det af mig observerade, men på 
mänga torde det ej vara, ehuru en förnyad genomläsning med 
denna synpunkt för ögonen skulle kanske kunna ge ökadt material 
till frågans lösning. 
Sannolikast synes mig, som sagdt, vara, att Linné redan som 
skolyngling sett Blekinge. Måhända har han fått följa med sin lä¬ 
rare och gynnare assessos Roihman på någon af dennes tjänste¬ 
resor nedåt Blekingegränsen och dä begagnat tillfället att stifta be¬ 
kantskap med Blekingefloran. Eller ock har han fått följa med en 
kamrat under någon af ferierna under skoltiden. I bägge fallen 
torde resan ha gått från Växjö öfver Gäddviksån och till Karls- 
hamnstrakten, möjligen också ända fram till Karlshamn. 
Ofvanstående är ju endast hypoteser och det återstår ännu för 
forskningen att klarlägga saken i fråga. Att Linné ej ansåg sig 
ha mycket nytt att inhämta i Blekinge framgår emellertid utaf att 
han år 1741 vid återkomsten från Gottland till Kalmar lät tre af 
sina reskamrater, nämligen J. Moh.®us, H. J Gahn och G Dubois, 
taga routen genom Blekinge och Skåne till Stenbrohult (Öländska 
Gothländska resan, sid. 318). Linné omnämner endast tvänne växter 
från deras färd, nämligen vildkorn (Hordeum minimum) från vallarna 
vid Landskrona och »Dianthum. caule unifloro, foliis linearibus. Fl. 
Suec. [1745] 143, [= Dianthus arenarius Fl. Swec. (1755) 384] den 
tillförne ingen i Swerige uptäkt», som de funnit i sanden mellan 
Sölvesborg och Kristianstad »just där Blekinge och Skåne stöter 
tillsammans vid Hedemyss Giästgifwaregård». 
Ej ens dä Linné under Skånska resan var Blekinge så nära 
som vid Bäckaskog och Trolle-Ljungby förnyade han siit första be¬ 
sök, ehuru han hade föga mer än en mil kvar till gränsen. 
Halland tangerade Linné vid tvänne tillfällen, nämligen under 
Skånska resan, då han besökte Rösjöholrn 18 juli 1749, sedan han 
redan från Skillinge skådat Hallandsås. Det förefaller mig sorn af 
den något otydliga beskrifningen att döma Linné gått från gården 
upp en bit på åsen, hvarom en undersökning i Linnés’ fotspår torde 
kunna gifva besked. I så fall har han ej varit många meter från 
^ Kurs. af förf. 
