OM EN RÖD VATTENFÄRGNING, FÖRORSAKAD AF DAPHNIA MAGNA 9 
märkt sig för ett mycket godt karpbestånd ända fram till 
vintern 1919, då fisken dog i stor mängd, troligen till följd af 
i dammen inträngande saltvatten. Jag vill emellertid ej för¬ 
neka, att ifrågavarande fiskbestånd dock mycket väl kan för¬ 
klaras som en följd af en rikt utvecklad bottenfauna utan att 
nödvändigt behöfva stå i något direkt samband med den rik¬ 
liga Z)a/)/zn/a-produktionen. 
Det må nämligen erinras om att den genom det rika få- 
gellifvet i dammen orsakade stora näringsrikedomen säkerligen 
också utöfvar ett betydande inflytande på den detritusätande 
bottenfaunan i produktionsstegrande hänseende. Härigenom 
äro för öfrigt också de näringsbiologiska betingelserna för en 
god fiskafkastning gifna, och det vore säkerligen ej förspilld 
möda att i dylika, näringsrika lyxdammar införa en rationellt 
j ordnad karp- resp. sutareodling. En god och riklig fiskafkast- 
; ning vore utan vidare säkrad, och man skulle, genom att på 
detta sätt förena det nyttiga med det nöjsamma, erhålla ett 
säkerligen välbehöfligt tillskott till det som regel ganska spar¬ 
samt tillmätta anslaget till dylika damm- och parkanläggningar, 
I hvarom här är fråga. Jag vill i samband härmed hänvisa till 
I d:r Nordqvists intressanta skrift »Om torf-, mergel- och ler- 
>: grafvars utnyttjande», i hvilken en del praktiska anvisningar 
I äro gifna, hvilka i detta fall torde vara af betydelse. 
I Äfven om Daphnierna för det fullväxta fiskbeståndet skulle 
I vara af intet eller endast af ringa värde,^ så torde emellertid 
> dessa hinnkräftors stora betydelse som föda åt fiskyngel inga- 
^ Daphnierna synas äfven utgöra ett särdeles lämpligt utfodringsmedel för 
vissa ömtåliga, nykläckta fågelungar. För vissa fåglar, särskildt' gäller detta 
skedanden, synas Daphnierna för öfrigt hela lifvet igenom representera den vik¬ 
tigaste näringskällan. Enligt uppgift af fågelskötaren vid dammarna i Malmö 
förtära dessa änder ingenting annat än hinnkräftor, och jag har själf upprepade 
gånger varit i tillfälle se, hur dessa skedänder med stor begärlighet sluka Daph- 
nier i massa i strandzonen eller nu på senhösten — då Daphnierna i regel hålla 
sig på djupare vatten och mera sällan gå upp i ytan — genom att på samma 
ställe oaflåtligt simma omkring i cirkel, i vattnet framkalla en hvirfvelrörelse, 
som drifver Daphnierna uppåt. Ofta ser man skedänderna två tillsamman, vända 
mot hvarandra ideligen svänga rundt på samma ställe ungefär som en propeller. 
I centrum kan man skönja den uppstigande Daphnia-\\v\vive.\n, där änderna, syn¬ 
barligen med största förtjusning, låta sig väl smaka. 
i 
I 
