Metoder för strutsjakt bland afrikanska 
folk. 
Af 
Gerhard Lindblom. 
det däggdjursrika Afrika spelar fågeljakten i 
stort sett en tämligen obetydlig roll för in¬ 
födingarnas näringsbehof. Det är egentligen 
endast strutsen, som varit utsatt för en mera 
systematisk jakt, och denna har — om man 
bortser från de allätande bushmännen 
mindre berott på begär efter den stora fågelns kött än efter 
dess dyrbara fjädrar. Wandorobo t. ex., dessa Östafrikas 
kringströfvande jägare, jaga strutsen endast för fjädrarnas 
skull, hvilka de sälja till massajkrigarna, som använda dem 
till sina bekanta hufvudprydnader. Som prydnadsföremål af 
olika slag ha ju strutsfjädrarna under alla tider utgjort en 
begärlig handelsvara. Så voro de redan under det fornegyp- 
tiska riket. Många infödda höfdingar ha dessutom säkerligen 
sedan urminnes tider brukat strutsfjädrar till att pryda sig 
eller sina krigare. 
En allmän jakt på strutsen, som på många håll i Nord¬ 
afrika samt i Sydafrika söder om Oranjefloden och Limpopo 
ledt till dess fullständiga utrotande, torde dock först hafva 
uppstått under inflytande af arabernas och sedan de hvitas 
framträngande å afrikansk mark. Den afrikanska handeln i 
historisk tid har ju grundats af araberna, och vid sidan af de 
båda viktigaste handelsvarorna, det hvita och det svarta elfen- 
