i8 
FAUNA OCH FLORA 
med afsende på terräiigförhållanden och vegetation som i Syd¬ 
afrika och i Somaliland, använda wandorobos ej maskerings- 
metoden. Men så synas de ej heller ursprungligen varit jä¬ 
gare utan ha', enligt Merker\ i likhet med sina fränder, de 
halfnomadiska massajerna, en gång varit herdar, fastän de 
sedan förlorat sina hjordar. 
En annan metod för strutsjakt, som äfven användes af 
bushmännen jämte andra sydafrikanska stammar, består däri, 
att jägaren, då han funnit ett bo med ägg, lägger sig på lur 
vid detta. Metoden skildras av bl. a. Andersson i hans be¬ 
kanta arbete »Sjön Ngami». Då fåglarna äro borta, sm.yger 
sig bushmännen till boet under iakttagande af stor försiktig¬ 
het, så att hans spår ej skola upptäckas af de alltid vaksamma 
djuren. Han flyttar undan äggen och gömmer sig själf i det 
tomma redet, ibland gräfver han ned sig i sanden mellan äg¬ 
gen — jag erinrar om att boet endast består af en grund för¬ 
djupning i sanden samt att det är af betydande dimensioner, 
då ju flera strutsar gärna lägga sina ägg i samma bo. Som 
bekant sköter hanen om en stor del af rufningen, särskildt 
under nätterna. 
Jägaren ligger tålmodigt gömd, tills solen går ned, då 
han vet, att strutsarna återvända till boet. När de nalkas, 
lägger han en förgiftad pil på bågsträngen, och då de kommit 
inom skotthåll, skjuter han den som är störst och har de 
vackraste fjädrarna. 
Olägenheten med denna metod är, bortsett från en lång 
väntan i tröttsam ställning, att afskjutandet af pilen röjer jä¬ 
garen och skrämmer de andra fåglarna, så att det sällan blir 
tillfälle till ytterligare ett skott. Man får nöja sig med en 
fågel och med äggen. 
De förut omnämnda wandorobos i Östafrika lura äfven 
på strutsen vid hans bo, ehuru på ett mera originellt sätt. 
‘ M. Merker, Die Masai. Leipzig 1910, s. 6. 
