SVARTA RÖDSTJÄRTEN SOM HÄCKFÅGEL I HÄLSINGBORG 
sjunga, trots att himlen mulnade allt mera och mörka åskmoln 
dragit sig tätt samman. 
Den 10 juni besökte jag åter fåglarne kl. 8 på aftonen. 
Det blåste kallt och himlen var mörk. Jag hörde icke som 
vanligt någon sång. Då jag gått en halftimme, fick jag höra 
den första hälften af den välbekanta melodien på nära håll 
Förf. foto. 
Skjulet i hvilket fåglarne byggt vid 3 olika tillfällen. 2 af bona ligga på tak¬ 
bjälken innantill och ofvanför fönstren synliga på fotografiens öfre del. Genom 
de sönderslagna fönsterrutorna togo fåglarne emellanåt vägen till och från boet. 
— men det blev icke mera den kvällen. Det var den gamle 
hanen. Han satt hopkrupen högt upp på ett sotigt utsprång 
på en af de svartaste byggnaderna. Han satt kvar kl. ^2 10 
på aftonen på samma fläck men med hufvudet under ena 
vingen. 
Jag hade nu länge så att säga påafstånd observerat fåglarne, 
och det började lida mot tiden att allvarsamt söka spåra upp 
