SVARTA RÖDSTJÄRTEN SOM HÄCKFÅGEL I HÄLSINGBORG 
33 
att han 1920 sett två par och 1919 ett par som uppfödde sina 
ungar. Han hade väl reda på sig och tilläde, att han ända 
sedan 1919 haft öga på fåglarne, enär »de alltid visade sig så 
orädda särskildt när de hade ungar». Boet låg på en tvär¬ 
bjälke alldeles under taket inuti ett skjul, som utgjorde skydd 
för den elektriska armaturen och de maskinella anordningarne 
för en vagntippare. Skjulet var slutet på tre af sidorna och 
öppet på den fjärde. Sedan en stege blifvit rest och jag kom¬ 
mit en bit upp flög honan ljudlöst ur boet. Hon satte sig 
alldeles nedanför på ett ledräck. Hon var icke särskildt rädd, 
men visade sin oro genom guppande rörelser med kroppen 
och ideliga vibreringar med stjärten, härunder utstötte hon 
ett smackande läte afbrutet af korta djeep, djeep. Boet inne¬ 
höll 4 ägg, något rufvade, helt hvita, vid närmare påseende 
försedda med ett fåtal synålsfina röda prickar kring tjock¬ 
ändan. — Själfva boet, som var mycket omfångsrikt, bestod 
af ett försvarligt underlag af torrt mörkt gräs, löst hopfogadt 
med öfvervägande inblandning af nedersta intorkade delen af 
hvitbetans pålrot s. k. betrumpor rn. a. o. rester af fjolårets 
betkampanj, hvilka fågeln tydligen upphämtat strax i närheten 
af boplatsen. En del af dessa betrötter voro ända till 10 cm. 
långa och styfva som pinnar. Närmare balen var boet fastare 
hopfogadt. Här fanns rikligt med bandstumpar, fina böjliga 
gula grässtrån och hampfibrer. Balen bestod öfvervägande af 
hvita hönsfjäder (rikligt) med inväfda svarta och hvita häst¬ 
tagel, samt enstaka mycket fina bruna rottrådar. Det höga 
underlaget afsåg tydligen att höja själfva balen tätt upp under 
taket till den rufvande fågelns skydd. Balen intog därjämte i 
. förhållande till taket en sned ställning. Afståndet mellan taket 
och den närmast detta belägna delen af bokantens periferi 
kunde uppskattas till 3 cm., under det den rakt motsatta delen 
af bokanten låg 6 eller 7 cm. under taket. Den rufvande 
honan intog också alltid samma ställning i boet med stjärten 
stickande ut öfver den högst upplyftade delen af bokanten. 
På grund af vidriga belysningsförhållanden kunde boet icke 
fotograferas in situ. Den medföljande bilden återgifver det- 
3 — 2213. Fauna o. Flora 1922. Häft, 1, 
