VILDRENENS SISTA FÖREKOMST I VÄRT LAND 
53 
österut. Det var då kväll, och man högg sig en nying samt 
öfvernattade invid nyssnämnda tjärn. 
Nästa dag fortsatte de, följande Venssloa’ (rentrampet 
eller spåret), men nådde först i kvällsskymningen djuren på 
en myr mellan Gammalsätern och Häggesundet (vid de s. k. 
Häggehedarna). Renarna hade där rifvit ut en höhässja. Jakob 
sköt och fick en ’sömmer. Djuret flåddes, hvarefter den med¬ 
förda stekpannan fylldes med renblod, och med denna pann¬ 
kaka fingo nu de trötta jägarna stilla sin hunger. Den klena 
matsäcken var för länge sedan slut. Något smör att steka i 
fanns ej med, ännu mindre något mjöl att blanda i ’blodpud- 
dingen’. Kaffe var så godt som okänd lyx på den tiden. Åter 
en natt tillbragtes vid nyingen. Den färska renhuden fick 
tjänstgöra som täcke, och genomtrötta somnade bägge hårdt 
trots kölden. Vaknade först på morgonsidan — nyingen var 
då slocknad och jägarna så godt som fastfrusna vid den stela 
renhuden. — Knut skrattar ännu då han berättar, hvilket arbete 
det var att befria sig från denna. — Vägen var nu ej så lång 
ner till Österdalälfven, och med hvar sin försvarliga köttbörda 
fortsatte de lyckliga jägarna på tredje dagen öfver Häggesundet 
och Idre upp till sina hem. Den utan tvifvel ansträngande fär¬ 
den, i djup och lös snö, kan godt uppskattas till 5 å 6 mil. 
Vildrenen anses i vårt land ha totalt försvunnit redan på 
1860-talet, medan den ännu i dag finns kvar i Norge. Från 
Idretrakterna torde vildrenen enligt Knuts förmodan ha för¬ 
svunnit redan 1852 eller 1853. Tar till Jakob tog väl den 
siste.’ I äldre tider lär man vid en färd t. ex. öfver Fämund- 
sjön kunnat möta hela hopar af vildren.» — — — — — 
Knut Halvarsson afser tydligen med sin uppgift endast 
södra delarna af Idre socken eller trakten kring sitt hem. 
— —. _ _ »Som belysande för en gammal jägares be¬ 
drifter kan här nämnas, att Knuts far under ett enda år sköt 
2 björnar, 3 älgar och 18 vildrentjurar!» —• — — 
Huru olika åsikterna tyckas vara rörande vildrenens sista 
förekomst i Sverige, torde följande axplockning ur litteraturen 
bäst visa. 
