54 
FAUNA OCH FLORA 
Sven Ekman säger i det år 1903 utkomna verket »Öfre 
Dalarna förr och nu», kap. IV: Djurvärld: »Bland däggdjuren 
är renen i många hänseenden det förnämsta fjälldjuret. Numera 
finnas inga vilda renar inom Dalarna och knappast inom hela 
Sverige, men sådana ha dock för icke så synnerligen länge 
sedan, med säkerhet så sent som på 1820-talet, funnits inom 
de delar af Dalarna, som gränsa intill Norge, och i Idre var 
vildrenen fordom föremål för en ifrig jakt. Hans försvinnande 
står utan tvifvel i samband med den sista tidens starka för¬ 
minskning af de norska renarnas antal.» 
Th. Hahr säger i sin »Handbok för jägare och jagtvänner» 
(Första bandet, andra upplagan 1881): »Vildrenen har blifvit 
undanträngd till Norrbottens fjälltrakter, hvarest han är tal¬ 
rikast inom Enontekis socken och Juckasjärvi lappmark. I 
Vesterbotten har han ej funnits på länge, och äfven i Jemtland, 
Herjedalen och Dalarne, där han fanns ännu för 20 å 30 år 
sedan, har han blifvit utrotad.» 
I samma arbete (Andra bandet, andra upplagan 1882) 
nämner äfven Hahr, att »vildrenen (Rangifer tarandus Linn.) 
förekommer numera endast i landets nordligaste fjälltrakter 
och där företrädesvis i sammanhängande högfjäll, hvarest snön 
delvis ständigt ligger kvar.» — — — — — — — — — 
Linné, Hulphers och von Unge omtala samtidigt från 
sina Dalaresor år 1734, resp. 1757 och 1826 vildrenens rikliga 
förekomst inom Idre. Witt-Strömer citerar i sin ofvan nämnda 
uppsats deras uttalanden härom. 
I sin bok »Om renarne och deras lefnadsvanor» lämnar 
äfven professor Einar Lönnberg en del uppgifter om vildre- 
narnes förekomst i Särna och Idre. Han citerar där ett med¬ 
delande om, att renarne ännu omkring 1850 förekommo »i stora 
hopar» i trakten kring Idre, men att de sedan alltmera aftogo 
i' antal. Dock skötos vildrenar af den bofasta befolkningen 
1860. Fyra år senare skötos äfven några renar, men den 
citerade förf. hade af dåvarande jägmästaren D. af Wahlberg 
fått den upplysningen, att dessa förmodligen varit förvildade 
tamrenar. Emellertid säges såsom afslutning: »Likväl ha af 
