En egendomlig sikras. 
Af 
Einar Lönnberg. 
rån Jägmästare Bengt Bellander inkom till 
Riksmuseet den 17 febr. i år en gåfva af sex 
så kallade »smärlingar». fångade i Locknesjön 
i Jämtland. Vanligen ser man uppgifvas, att 
det, som man i nämnda landskap förstår med 
detta namn, skulle vara siklöja. De ifråga¬ 
varande fiskarna voro dock tydligen, såsom äfven gifvaren 
framhöll, verkliga sikar med underkäksspetsen ej framskjutande 
förbi nosen,* som var trubbig och nästan liksom tvärskuren. 
En närmare undersökning visade vidare, att fiskarne i fråga 
hade talrika och långa gälräfständer, nämligen på första bågen 
38—39, på den andra 39—40, på den tredje 34 och på den 
fjärde 31. På första bågen var den längsta af dessa gälräfs¬ 
tänder omkring 7,5 mm., och då hela bågens längd var omkring 
25 mm., blir alltså den relativa gälräfstandlängden enligt den 
tyske sikkännaren Thienemann’s beteckningsmetod 3,3. Längsta 
tanden på andra bågen af samma exemplar ungefär 3,2 mm. och 
med bågens längd 32 mm. blir relationstalet ungefär 7,3. Dessa 
sikar höra alltså med afseende härpå till den grupp af sikraser, 
som kunna sägas typifieras af Coregoniis wartmanni. 
Emellertid innehåller nämnda grupp flera olika former och 
den från Locknesjön hör ej till den typiska formen, ty enligt 
Smitt’s uppfattning har den sistnämnda en hög nos, så att 
