74 
FAUNA OCH FLORA 
ha kommit till utbildning, rena legender ha skapats, och äfven 
den lyriska diktningen har upptagit temat till behandling. 
Det är emellertid först under relativt sen tid, som den 
naturvetenskapliga forskningen mera ingående börjat studera 
hithörande företeelser. Då de samma i biologiskt och äfven i 
rent praktiskt hänseende erbjuda ett mycket stort och allmänt 
intresse, skall här lämnas en kort öfversikt öfver vattenblom¬ 
ningens biologi. De mera kulturhistoriska och folkloristiska 
frågor, som sammanhänga härmed, lämnas i detta samman¬ 
hang åsido. 
1. Den nuvarande vattenforskningens definition af 
begreppet vattenbloinning. — Vattenblomningens 
systematik. 
I praktiskt taget hvarje ytvatten finner man ett till dess 
närmare sammansättning och utveckling mycket växlande sam¬ 
hälle af öfvervägande mikroskopiska organismer, som lefver 
simmande eller sväfvande ute i den fria vattenmassan. Man 
betecknar detta samhälle af växter och djur som plankton. 
Mera sällsynt — och öfvervägande i smärre, stillastående vatten 
— uppträder därtill ett annat liknande samhälle af mikroskop¬ 
organismer i själfva ythinnan af vattnet. Man benämner nu¬ 
mera detta sistnämnda organismsamhälle neiiston. 
Det finns emellertid såväl i vattnet som i dess ythinna 
äfven andra organismsamhällen äfvensom en mängd liflös ma¬ 
teria. Allt hvad som öfverhufvudtaget uppträder mer eller 
mindre passivt kringdrifvande i en vattenmassa, betecknar man 
därför numera med det sammanfattande begreppet seston. Det¬ 
samma innefattar såväl vattnets lefvande växter och djur som 
också en massa dödt material. De organismer, som ingå i 
seston, och hvarmed vi i detta sammanhang ha att göra, 
representera antingen ett plankton eller ett neaston. De lif- 
lösa sväfkropparna sammanfattas under benämningen tripton. 
Det torde nu vara själfklart, att om halten af sväfkroppar 
eller seston tilltar i mera afsevärd grad, så blir en skiftning 
