Om ett egendomligt massuppträdande af 
korparoch någraordomej häckandefåglar. 
Al 
Einar Lönnberg. 
et torde vara rätt allmänt kändt, att en del 
fågelarter, särskildt bland de större, ej fort¬ 
planta sig, förr än de blifvit inemot två år 
eller t. o. m. i vissa fall ännu äldre. Innan 
de nått denna ålder, föra de ofta ett m. 1. m. 
oregelbundet lefnadssätt och kunna välja till 
uppehållsort en plats, som kan vara ganska aflägsen från 
deras ursprungliga hemvist eller egentliga häckningsområde, 
men som erbjuder dem gynnsamma förhållanden för deras uppe¬ 
hälle, d. V. s. i främsta rummet riklig tillgång på näring. En 
del fågelarter stryka under denna tid omkring från ställe till 
ställe. Såsom ett typiskt exempel härpå skulle hägern kunna 
framhållas. Detta ha vi under de senare åren rätt ofta haft 
tillfälle att kunna iakttaga, sedan denna fågel dels genom frid¬ 
lysning af vissa häckplatser, dels genom enskildt skydd kunnat 
ökas. Det är nämligen numera ej någon ovanlig syn äfven i 
våra mellansvenska insjöar att se en eller annan yngre häger, 
långt från någon boplats för denna art. I andra fall infinna 
sig väl de unga fåglarne i sin hemtrakt dock utan att häcka. 
Ett godt exempel därpå finna vi i de sjöar, där en större stam 
af knölsvanar finnas såsom t. ex. i Tåkern och i Hjälstaviken 
m. fl. ställen. Där finnes det ju ett betydligt större antal 
svanar än de, som häcka. Att ej alla roffåglar hvarje vår äro 
