MASSUPPTRÄDANDE AF KORPAR OCH EJ HÄCKANDE FÅGLAR 89 
myckenhet kråkor och var det egendomligt iakttaga, att kor- 
parne ständigt lågo i fejd med särskildt dessa senare djur. 
Jag såg ofta, då vi om vintrarne körde ut gödsel från gården 
och lade i kompost på fälten, att vid middagsrasterna, då ej 
något folk fanns i närheten af komposthögen, denna var all¬ 
deles full af korpar, råkor och kråkor, som noggrant under¬ 
sökte, om något ätbart fanns att få, och alltid var det korparne, 
som voro »herrar på täppan» och togo för sig de bästa bitarne. 
Kunde delar af någon självdöd kalv eller dylikt följa med 
gödseln ut på högen, var det alltid ett väldigt slagsmål om 
en sådan godbit och alltid afgingo korparne med segern och 
åto sig först mätta. 
Det bedrefs egentligen ingen jakt på korparne, -— — — 
i stort sett tingo de lefva ostörda i sin koloni. Det ena året 
kunde antalet korpar vara större än det andra, men det var 
en lång följd af år som de höllo till här. Så småningom 
minskades de dock, men hvilket år de alldeles upphörde att 
visa sig, kan jag ej med säkerhet säga, dock vill jag tro det 
var något år mellan 1903- 1908. Det är i hvarje fall säkert 
12 å 15 år, sedan jag såg någon korp här och då endast 
enstaka exemplar. Jag har ej heller hört, att någon här i när¬ 
heten under senare åren observerat korpar. 
I en ganska stor plantering alldeles intill Säbyholm, hvilken 
tillhör Landskrona stad och kallas Karlslund, höllo på sin tid 
'våra korpar’ med mycket stor förkärlek till, men ej heller 
där finnas några nu. Denna plantering bestod på den tiden 
till mycket stor del af höga gamla björkar, men under senare 
åren äro dessa träd fällda och ha blifvit ersatta med bokträd, 
som ju naturligtvis ännu äro relativt små, så att planteringen 
nu visserligen består af tät underskog, men är i den höga 
toppen ganska gles. Jag har velat nämna detta, för den hän¬ 
delse man skulle kunna tänka sig detta förhållande som en 
möjligen bidragande orsak till att korparne flyktat från orten.» 
Disponenten Berlin uttalar först ett beklagande af att 
han ej kunnat återfinna sina anteckningar om korparne, utan 
måste skrifva stödd blott på sitt minne. På grund häraf, säger 
